5. Cleodora subula Q. et G. 
Cleodora subula. Quoy et Gaimard, i: Ann. d. Sc. nat., 1. Sér., Tome 10 (1827), p. 233, PI.8 D, Fig. 1—3. 
Cleodora (Creseis) spinifera. Rang, i: Ann. d.Se. nat. 1. Sér., Tome 13. (1828), p. 313, Pl. 17, Fig. 1. 
Hyalea subula. D'Orbigny, Voy. Amer. mer. Moll., p. 119, PI.S, Fig. 15—19. 
Cleodora subulata. Souleyet, Bonite, Tome 2, p. 191, Pl. 8, Fig. 5—9. — Monogr., p.55, PI.6, Fig. 1. 
Tab. 5, Fig. 73 (Foden). Tab. 4, Fig. 44—45 (Embryonalskallen). 
Denne Art kjendes let paa den Lengde-Rende, der findes paa Rygsiden af Skallen, 
og som bagtil strækker sig ned paa venstre Side af denne for at tabe sig henimod Spidsen. 
Skallen ligner iøvrigt i sin Form kortere Exemplarer af Cl. acicula; Tversnittet er — bort- 
set fra den Indbugtning, som Renden frembringer — omtrent kredsrundt. Den Angivelse, som 
man finder hos Souleyet og andre, at Skallens Overlæbe skulde ende i «une pointe plus ou 
moins saillante, formant quelquefois une sorte de rostre qui n’est que le prolongement de la 
rainure dorsale», er ikke rigtig. De fleste foreliggende Skaller har rigtignok det beskrevne 
Udseende; men dette kommer af, at den yngste Del af Skallen er meget skrøbelig, og 
næsten altid er brudt af med Undtagelse af den Del, der er forsynet med Furen. Imidlertid 
har jeg dog set et enkelt helt Exemplar; og det ses let paa dette — saavelsom ved en 
Betragtning at Tilvæxtstribernes Forløb paa ethvert, ogsaa itubrudt, Exemplar — at Over- 
læben vel staar lidt frem over Underlæben, men at der iøvrigt ikke er Spor til noget 
Rostrum. Skallen er forsynet med de sædvanlige Tværstriber; ved Mikroskopets Hjælp 
bemærkes endvidere en meget fin, men særdeles tydelig Længdestribning, som ogsaa Pfeffer 
(Berl. Mon. 1879, p. 242) nævner. Embryonalskallen er forsynet med to Indsnoringer, af 
hvilke den bageste er tydelig, medens den forreste kun er svagt antydet, ja endog ganske 
kan mangle (Fig. 45); Enden af Embryonalskallen er — i Modsætning til de foregaaende 
Arter, men i Lighed med de efterfølgende — tilspidset, ikke afrundet. Skallen opnaar en 
Længde af indtil 10‘/2™™. — Vingernes forreste Lap er betydelig større end hos striata, 
omtrent lige saa stor som den bageste; ogsaa det bageste Fodparti er langt kraftigere 
end hos striata; Cl. subula stemmer i disse Punkter næsten med Cleodora s. str.!). — 
Det samme gjælder ogsaa Radula-Tænderne (Tab. 3, Fig. 25), der ligesom hos de ægte 
Cleodorer er forsynet med særdeles korte Frynser; jeg fandt 10 Tværrækker i Radula. — 
Cleodora subula hører til de mindre variable Arter; Skallen kan være noget mere plump 
eller mere slank, men Forskjellen er dog ikke stor. Der er derfor heller ikke af nogen 
Forfatter gjort Forsøg paa at dele den i flere. 
1) D'Orbigny afbilder (1. c. Pl. S., Fig. 15) en tentakellignende lille Lap paa Vingens Forrand; en saadan 
er imidlertid aldeles ikke tilstede. 
Vidensk. Selsk, Skr., 6. Række, naturvidensk, og math. Afd. IV 1 tj 
