CRT 
ning til Pfeffers Angivelse). Kun trispinosa afviger fra de øvrige ved at Indsnoringen er 
meget st@rk; Embryonalskallen er hos denne omtrent kugleformig, ligner meget Cleodora 
cuspidata’s, men mangler den fine Torn. 
Efter det foreliggende Materiale er den Forskjel, som man indenfor denne Slægt 
finder i Skallens Storrelse mellem væsentlig ligedannede Individer af samme Art, ofte 
overordentlig stor; saaledes varierer Størrelsen hos H. longirostris mellem 21/ og 9™™: de 
største Individer er mellem 3 og 4 Gange saa lange, brede og høje som de mindste, deres 
Volumen er nogle og 40 Gange saa stor som de mindstes. For en mere overfladisk Be- 
tragining vil det derefter ligge nær at formode, at de smaa Exemplarer er Unger, som 
med Tiden kunde opnaa en betydeligere Størrelse. Paa Grund af den indsnevrede Munding, 
som baade smaa og store Exemplarer besidder, er det nu imidlertid ganske aabenbart, at 
man ikke kan tænke paa, at de smaa skulde kunne voxe sig store ved en simpel Apposition 
lil Skalmundingens Rand, som hos Snegle i Almindelighed. Men man kunde maaske tænke 
sig, al Væxten indlededes ved, at et Parti af den lille Skal resorberedes bort (noget lignende 
kjendes jo for andre Snegles Vedkommende), og at det resorberede Parti erstattedes ved et 
nyt, lignende, men af større Omfang. Men det forstaas let, at for at noget saadant skulde 
kunne ske, maatte visse Dele af de store Individers Skaller være kongruente med visse 
Dele af de smaa Individers Skaller, nemlig med de Dele af disse, som ikke resorberedes 
bort, men optoges som Dele i den nydannede Skal. Men en Sammenligning mellem store 
og smaa Individer af samme Art viser nu, at end ikke den bageste Del af Skallen er lige stor 
(kongruent) hos store og smaa Individer, men netop kun ligedannet!). Det indses allerede 
heraf, at de smaa Exemplarer ikke kan voxe sig store, men er ligesaa fuldt færdig dannede 
som de større Exemplarer; og det er derefter vistnok overflødigt at bemærke, at jeg heller ikke 
paa Skallen af disse har fundet Spor af gamle Resorptionslinier (Grænsen mellem en bevaret 
Del af en ældre Skal og et nydannet Skalparti), som næppe vilde være undgaaede mig Op- 
mærksomhed, hvis de virkelig var tilstede”), Virkelige unge Hyalæer,. d. v. s. Exemplarer, 
1) Det er maaske ikke overflødigt her at minde om, at et Legeme kan vere ligedannet med et andet 
og kongruent med en Del af dette samme. Saaledes kan f. Ex. smaa Individer af Cleodora pyrami- 
data, var, angusta baade være ligedannede med store og kongruente med den bageste Del af samme 
(Begreberne Kongruens og Ligedannethed naturligvis her ikke at forstaa med fuld mathematisk Strenghed). 
Det gjør mig ondt at maatte bemærke, at den eneste Forf., som hidtil har taget disse Spørgsmaal op, 
nemlig Pfeffer (Abhandl. Naturw. Ver. Hamburg, 7. Bd., p. 75), har behandlet Sagen paa en højst 
tankeløs Maade. Han siger, efter at have omtalt, hvorledes Cleodorerne formentlig voxer (ligesom 
Flertallet af Snegle), følgende: «Anders verhålt es sich natürlich mit den Schalen, deren Gestalt nach 
fast allen Richtungen hin eine abgeschlossene ist. Hier kann ein Wachsthum nur durch Intussus- 
ception stattfinden. Einen solchen Vorgang kann man sich einerseits als molekulare Einlagerung, 
andererseits als eine nach Auflösung einer queren Zone stattfindende Einschiebung eines breiteren 
Ringes denken.» Hvad den første Formodning (veinerseits») angaar, saa skal jeg dertil kun bemærke, 
at det tilvisse er en dristig Tanke, at tænke sig en fast Kalkskal, et Afsondringsprodukt, der kun 
x 
