9 
en Gjælle tilstede men i en noget reduceret Tilstand, idet kun den bageste Del af Heste- 
skoen er udviklet, som en tynd, halvmaaneformig Hudfold uden Tværfolder, bagved Ind- 
voldsmassens bageste Del. Hos 4. trispinosa og 4-dentata (Hyalea A) har det derimod 
ikke været mig muligt at finde noget Spor af en Gjælle; disse to Former synes saaledes 
i denne som i flere andre Henseender at slutte sig til Cleodorerne, som ligeledes ganske 
mangler en Gjælle. 
Kappen. Det er tidligere blevet anført, at de Dele af Kappens Rand hos Cleo- 
dora s. str., der svarer til Skalmundingens snevre Sidepartier, er forbundne med hinanden 
ved en smal Tværmembran, saaledes at Indgangen til Kappehulen i Virkeligheden kun er 
saa bred som den midterste Del af Skalmundingen. Det samme er ogsaa Tilfeldet hos 
Hyalea, hos hvilken Indgangen til Kappehulen i Bredde svarer til den Del af Mundingen, 
der ligger mellem Laasene. Hos //. tridentata er Randene af Kappen meget udvidelige og 
kan som tynde Membraner skydes ud gjennem Skalmundingen — Sidespalterne inklusive — og 
sluttelig ganske bedække Skallens Bug- og Rygside!). Imellem de to Kapperande*), der skydes 
ud gjennem hver Sidespalte, udspringer to tentakellignende Vedhæng, et mindre bagtil tæt 
ved det Sted, hvor de to Rande løber sammen, og et større lidt længere fortil, dannet af 
tre sammenløbende Hudfolder; Vedhængene kan efter de foreliggende Angivelser udstrækkes 
til en Længde, der er flere Gange saa stor som Skallens. De samme to Tentakler gjen- 
findes i en meget kraflig Udvikling hos /. longifilts?), hos hvilken desuden det Punkt, hvor 
de to Kapperande bagtil løber sammen, er trukket ud i en temmelig lang Proces (hos 
H. tridentata i en kort). Jeg har endvidere fundet dem hos //. longirostris og uncinata; den 
større af de to Tentakler fandtes fremdeles hos gibbosa og globulosa (som formodentlig 
heller ikke mangler den kortere); såa vidt jeg kunde skjønne, var de ogsaa tilstede hos 
1) Sædvanlig trækker Dyret Kapperandene ind i Skallen, naar det dør, saaledes at man kun undtagel- 
sesvis vil finde dem skudte ud af Skallen paa konserverede Individer. Jeg har dog kunnet iagttage 
Forholdet særdeles smukt paa nogle Exemplarer, som jeg erholdt fra Stationen i Neapel. — Smlgn. 
iøvrigt Cantraines Figurer (Malacologie Mediterr. i: Nouv. Mém. Acad. Sciences et Bell.-Lettr. de 
Bruxelles, Tome 13, Tab. 1, Fig. 3—3b) og Gegenbaurs Beskrivelse (Pterop. u. Heterop., p. 4). 
Sidstnævnte Forf. omtaler sammesteds, at man paa Overfladen af Skallen af friske Hyalæer altid 
finder et slimet Overtræk, som formentlig afsondres af de udskydelige Kapperande, og Gegenbaur 
formoder, at dette Overtræk «indem sie allmählich zu horniger Consistenz erhärtet, nicht wenig zur 
Schalenbildung, oder vielmehr zur Verdickung derselben beitragen mag.» Jeg har ogsaa fundet 
samme slimede Overtræk hos flere Hyalæa-Arter, særlig hos tridentata, men iøvrigt altid kun paa 
den forreste Del af Overleben. Dets Existens kan jeg saaledes bekræfte, hvorimod jeg ikke kan 
dele Gegenbaurs Formodning, at det skulde kunne bidrage til Skaldannelsen; thi det synes klart, at 
et saadant Lag hærdet Slim ganske maatte udviske Tilvæxtstriberne paa Skallens Overflade, som i 
Virkeligheden altid er tydelige. 
Beskrivelsen gjælder for det Tilfælde (det sædvanlige ved Spiritus-Exemplarer), at Kapperandene er 
trukne tilbage i Skallen; Vedhængene ses iøvrigt bedst, naar Kapperandene ere udskudte. 
Hos denne Art har jeg havt Lejlighed til at undersøge Forholdet paa nogle — hvad Bløddelene an- 
gaar — fortræffelig konserverede Exemplarer, som Dr. Leche havde samlet i Messina. 
2 
3 
