94 
I. Hyalæa trispinosa Les. 
Hyalea trispinosa. Lesueur in sch. Blainville i: Diet. d. Science. natur. Tome 22 (1821), p. 82. 
Hyalea mucronata, Quoy et Gaimard i: Ann. d. Science. natur., 1. Sér., Tome 10 (1827), p. 231, Pl. 8 B. 
Hyalea trispinosa. D'Orbigny, Voy. Amer. mer. Moll., p. 106, PI. 7, Fig. 1—5, Pl. 20, Fig. 1—2. 
Hyalæa mucronata. Ibid. p. 108, PI. 7, Fig. 6—10. 
Hyalea trispinosa. Souleyet, Bonite, Tome 2, p. 161, Pl. 6, Fig. 1—10. — Monogr., p. 45. 
Diacria trispinosa og mucronata. Gray, Catal. Moll. Brit. Mus., Part 2, Pleropoda, p. 10—11. 
«Pleuropus» trispinosa. Pfeffer i: Monatsb., Berlin. Akad. 1879, p. 236, Fig. 6. 
Tab. I Fig. 3, Tab. 2 Fig. 14, Tab. 5 Fig 93 (Skallen); Tab. 4, Fig. 52 (Embryonalskallen) 
Skallen fladtrykt (Højden er '/2—1/s af Bredden, Sidetornene ikke medregnede). 
Endetornen er næsten ret, svagt, men dog kjendelig, rettet opefter; den er noget længere 
end den brede Del af Skallen. Undersiden er forsynet med tre Længdeforhojninger, en 
midterste meget bred og to laterale, smallere. Oversiden har 5 Lengdekjole: en median, 
og to laterale paa hver Side, af hvilke den ene ligger tæt op til den mediane. Sidekanterne 
er rettede skraat udefter og fremefter; de er begrænsede af en smal flad Rand. Overlæbens 
Rand er forsynet med en fortykket Bremme, der er adskilt ved en Fure fra den øvrige 
Del af Skallen; Bremmen bliver smallere og smallere henimod Sidehjernerne. Underlæben er 
forsynet med en lignende Bræmme, der er fint og skarpt stribet parallelt med Randen, men 
som kun findes langs de laterale Dele af Randen, ikke langs Midten af denne, der ligesom 
hos de fleste andre Hyalæa-Arter er kraveformig ombojet og lidt kortere end den nedbojede 
Overlæbe. Den hos andre Hyalæer saa karakteristiske Laas er her kun antydet ved en 
Indbugtning af Overranden og en tilsvarende Udbugtning af Underranden, som dog ikke 
moder hinanden!). Sidehjernerne er trukne ud i temmelig kraftige Torne, der er rettede 
udad og mere eller mindre bagtil; Spidsen af Tornene er iøvrigt ofte atter krummet noget 
fremefter. Den største Del af Endetornen er ved en Skillevæg afsondret fra den øvrige Del 
af Skallen; Skillevæggen er temmelig tyk, dog har den midtpaa et tyndere Sted. Skallen 
er forsynet med fine, mere eller mindre tydelige Tværfurer (foruden Tilvæxtstriber) baade 
paa Ryg- og Bugside — Embryonalskallen nærmer sig til at vere kuglerund (smlgn. 
CI. cuspidata); den er ved en meget tydelig Indsnoring afsat fra den øvrige Del af Skallen. 
— Den glasklare Skal er i større eller mindre Udstrækning brunfarvet. Endetornen bagved 
Skillevæggen er altid farveløs. Undertiden er kun den midterste Del af Mundingens Rande 
farvede, Skallen iøvrigt vandklar; hos andre Individer er hele Mundingens Rand indtil Side- 
1) Længere bagtil, ved den laterale Del af Mundingen, bemærkes paa Underdelen tæt ved Randen en 
lille Knude, som næsten naar en lignende, men mere utydelig, paa den øverste Rand. Man kunde 
maaske være tilbøjelig til den Anskuelse, at denne Indretning svarede til Laasen hos andre Hyalæer; 
men en Sammenligning med andre Arter, særlig med H. 4-dentata, viser imidlertid, at Laasen ligger 
paa et andet Sted af Skallen, og at det, som ovenfor er beskrevet som en Antydning af Laasen, 
virkelig svarer til denne, 
