Som de fleste andre Pteropoder er H. longirostris udbredt hele Jorden rundt. Et 
enkelt Glas indeholder Exemplarer tagne i Atlanterhavet saa nordlig som 47° NBr.; iøvrigt 
er den efter vort Materiale udbredt her fra omtr. 40° NBr. Fra den sydligere Del af Atlan- 
terhavet (syd for 8? 30' SBr.) er den mærkelig nok slet ikke repræsenteret i Samlingen. 
Den synes at være temmelig almindelig udbredt i det Indiske Ocean, er hyppig i det Kine- 
siske Hav, er af «Gazelle» (se Pfeffer) tagen paa forskjellige Steder i det vestlige Store 
Ocean"). Ogsaa fra den østlige Del af Stillehavet er den repræsenteret i Samlingen (d’Or- 
bigny har ikke truffet den her). Endelig har Chierchia taget den paa et Antal Punkter i 
det Store Ocean. 
Angaaende Synonymien bemærkes, at den af d’Orbigny opstillede Art /Zmbata maa 
(som allerede af Souleyet udtalt) forenes med longirostris. De Karakterer, som d'O. henter 
fra Bløddelene, er ganske værdiløse som Artsmærker, og hvad Skallen angaar (den skal hos 
limbata være større og forsynet med større laterale Torne end hos longirostris), saa er der 
alle mulige Overgange mellem limbata og longirostris. — Heller ikke Souleyets H. angulata, 
der navnlig skulde adskille sig fra longirostris ved sin ejendommelige Overlæbe, hvis forreste 
Del ved en dyb Tværfure er adskilt fra den øvrige Del af Skallen, og ved kortere Sidetorne?), 
kan opretholdes som særlig Art?). Jeg har haft for mig et større Antal Exemplarer, der 
ganske svarede til Souleyets Beskrivelse og Afbildninger, men derhos alle Overgange til den 
typiske longirostris- Form. I flere Tilfælde er typiske angulater, en Suite af Overgangs- 
former og ægte longirostrer tagne i samme Flok. Angulata-Formen forekommer iøvrigt 
efter mit Materiale at dømme ikke — eller ialfald ikke udpræget — i Atlanterhavet, men 
kun i det Indiske og (vestlige) Store Ocean. 
Jeg har bemærket følgende Variation efter den forskjellige geografiske Udbredelse. 
Exemplarerne fra den nordlige Del af Atlanterhavet (Sydgrænse c. 20? NBr.) er i det 
hele‘) en Del større end de fra de sydligere Dele af Atlanterhavet, fra det Indiske og de vest- 
lige Dele af det Store Ocean. — Exemplarerne fra det Kinesiske Hav (hvorfra et stort Antal 
Exemplarer fra forskjellige Punkter haves her i Samlingen), fra det vestlige Store Ocean, 
og fra det Indiske Ocean (herunder indbefattet Exemplarerne fra det Røde Hav) adskiller 
sig sædvanlig fra de atlantiske ved, at de laterale Torne er krummede mere eller mindre 
opad, medens de hos de atlantiske ere rettede udad og svagt opad, men ikke er krummede. 
gelser, idet Skallen skulde have en særlig Tendens til at gaa itu «in der Richtung der Wachsthums- 
ansätze». Dette er urigtigt. Det skal ikke benægtes, at Skallerne ikke sjælden er beskadigede, men 
disse Beskadigelser er altid lette at erkjende som saadanne, saa meget mere som Bruddene aldeles 
ikke følger Tilvæxtstribernes Retning. 
1) Prof. Behn har taget den i «Jedobucht» (Galathea-Exp.; Kieler Museet). 
2) Disse to Karakterer følges iøvrigt ikke altid ad; vi besidder saaledes Exemplarer med lange Sidetorne 
og en meget karakteristisk angulata-Overlæbe. 
3) Pfeffer har iøvrigt allerede (I. c.) udtalt en Tvivl om Holdbarheden af angulata. 
1) Dog er netop Exemplarerne fra det allernordligste Punkt (Nr. 1) meget smaa. 
