110 
Overfaldet til en ret tydelig Udvikling af det; dog bliver det aldrig saa stærkt som hos 
globulosa. Den lille Knude, som hos globulosa findes saa vel paa Sidespaltens Over- 
rand som paa sammes Underrand, mangler her ganske. Endetornen er noget bredere ved 
Basis end hos globulosa; den er ikke saa brat opadbojet som hos denne, men rettet mere 
jævnt bagud og opefter!), kun Spidsen er stærkere, ofte meget stærkt, fiskekrogsagtig 
ombøjet. De fire Kanter, som findes paa Endetornen hos globulosa, mangler hos gibbosa. 
Endetornens Spidse findes ofte, men mangler ogsaa ofte. Hos mange af de Exemplarer, 
som mangler Spidsen af Endetornen er der en Tværskillevæg tilstede, som derimod 
aldrig findes hos Exemplarer, hvor Endetornen er hel. Jeg er derfor tilbøjelig til at antage, 
at Dyret først naar Spidsen er afstødt, danner sig en Tværskillevæg, ellers ikke. Om den 
altid, naar Spidsen er afstødt, danner sig en saadan ny Bund, véd jeg vel ikke, thi der 
er mange af de foreliggende Exemplarer, hos hvem Spidsen mangler, som dog ikke har 
nogen Skillevæg; men det er maaske dog ikke usandsynligt, at disse har mistet Spidsen af 
Skallen ved Fangsten eller efter Døden. Embryonalskallen er, som hos de øvrige Med- 
lemmer af Hyalæa B, ved en svag, men kjendelig Indsnøring afsat fra den øvrige Del af 
Endetornen. 
Kjølen Nr. 2 er sædvanlig delt i to (2a og 2b) ved en Længdefure, som dog altid 
er svag, undertiden næppe kjendelig; Furen mellem 2 og 3 er tydeligere end hos globu- 
losa. Paa Skallens Underside findes fortil lignende transversale Ribber som hos denne; 
paa den forreste, lodrette Del af Undersiden findes en tydelig median Fure, som heller ikke 
mangler hos globulosa. — Langs Randene af Sidespalterne samt langs Underlæbens For- 
rand er Skallen sædvanlig rødligbrun; en svagere rødligbrun Farvetone findes endvidere ofte 
paa Oversiden af Skallen (dog ikke paa dennes forreste, nedadrettede Del). — Skallen op- 
naar en Længde af indtil 114/2™™, men er sædvanlig mindre. ; 
H. gibbosa er en kosmopolitisk Art. I den Maade, hvorpaa den er udbredt i At- 
lanterhavet, viser der sig nogle ejendommelige Momenter. Den er fra 43° NBr. (det nord- 
ligste Punkt, hvor den er tagen) indtil 19° 56‘ NBr. repræsenteret fra ikke mindre end 40 
Punkter; derimod haves den kun fra 4 Punkter paa hele den store Havstrækning fra 
c. 20° NBr. til 17/22 SBr. Fra 17/2? SBr. er den atter jævnt udbredt igjennem det sydlige 
Atlanterhav indtil 38° 17' SBr. (repræsenteret fra 12 Lokaliteter). Den synes derefter at 
være sjældnere i de allerhedeste Dele af Atlanterhavet, særlig at holde sig til de noget 
mere tempererede Partier. Dette stemmer ogsaa godt med en Angivelse, som findes hos 
d’Orbigny (Le. p.96): «Nous avons même cru remarquer une anomalie singulière de di- 
stribution géographique, que nous avons aussi retrouvée dans beaucoup d'autres animaux. 
1) Der er dog temmelig forskjellige Grader af Opadrettethed og nogle Exemplarer nærmer sig i denne 
Henseende stærkt til globulosa. 
