9. Hyalæa longifilis (Troschel) 
Pleuropus longifilis. Troschel, i: Archiv f. Naturg. 20. Jahrg., 1. Bd., 1854, p. 202, Tab. 8, Fig. 1—3. 
Hyalæa complanata. Gegenbaur, Pterop. u. Heterop., p. 40 og 211 
Tab. 4 Fig. 64—65 (Skallen), Tab. 5 Fig. 78 (Foden). 
Ved Prof. ØR. Hertwigs Velvillie har jeg været i Stand til at undersøge Troschels 
Original - Exemplarer af denne mærkelige fladtrykte Hyalæa-Art, som mangler i det her- 
værende Museum. Desværre var Exemplarerne, navnlig hvad Skallerne angik, ikke saa godt 
konserverede, som ønskeligt var. 
Der knyttede sig til denne fra den sædvanlige Hyalæ-Type i Habitus saa afvigende 
Form, en særlig Interesse. Før Undersøgelsen var der for mig Tale om tre Muligheder: 
1) at det var en Unge af en anden Pteropod; 2) at det, som af Troschel udtalt, var en Mel- 
lemform mellem Cleodora og Hyalæa; 3) at det var en ægte Hyalæa-B, der kun i visse 
Punkter simulerede Cleodora. Den første af disse Muligheder, der allerede efter en nær- 
mere Betragtning af de i Litteraturen foreliggende Oplysninger maatte stille sig særdeles 
tvivlsom, viste sig, efter en Betragtning af selve Dyret, som umulig: der er ingen anden 
bekjendt Pteropod, hvis yngre (bagre) Skalparti har en med H. longifilis’ Skal stemmende 
eller endog hlot lignende Form. Der var derefter kun de to andre Muligheder tilbage. 
Jeg havde haabet, at Undersøgelsen af Troschels Exemplarer vilde give sikker Op- 
lysning om, hvorvidt nærværende Art mangler den for Hyalæa karakteristiske Laas eller ej; 
de foreliggende Figurer af Arten viser ikke nogen Antydning af en saadan. Desværre var 
Skallen ikke paa noget af Exemplarerne saa vel bevaret, at det var muligt bestemt at af- 
gjøre Spørgsmaalet, som man derefter, støttet til de i Litteraturen foreliggende Data, maa 
besvare derhen, at en Laas rimeligvis ligesom hos Cleodorerne mangler. Fremdeles er 
Mundingen af Skallen ikke indsnævret, hvilket ligeledes stemmer med, hvad vi finder hos 
Cleodorerne. Men disse dog væsentlig negative Karakterer er ogsaa de eneste Punkter, i 
hvilke den ligner denne Gruppe. Med Medlemmerne af Gruppen Hyalæa-B stemmer 
Arten deri, at Embryonalskallen kun er meget svagt afsat fra den øvrige Skal (smlgn. 
Hyalæa trispinosa og Cleodorerne) og har ganske samme Form som hos hine. Den 
stemmer med dem i Fodens Karakterer: det bageste Fodafsnit er meget bredt og kort etc., 
ganske som hos H. tridentata; den har en veludviklet Gjælle og to lange Kappevedhæng 
paa hver Side — alt ligesom Hyalæa-B og i Modsætning til Cleodora og Hyalæa-A. Under 
disse Omstændigheder kan det vistnok ikke betvivles, at H. longifilis er en ægte Hyalæa-B, 
der kun i et enkelt Forhold viser en Analogi med Cleodorerne. 
Foruden det alt anførte skal endnu kun følgende bemærkes. Skallen er særdeles 
fladtrykt, uden nogen fremtrædende Skulptur, uden Sidetorne; Afstanden mellem Sidehjør- 
nerne er efter Troschels Figg. — Skallens største Bredde; Overlæben er lige og rager langt 
ud over Underlæben. Endetornen er lang, lige, først i Spidsen krogformig ombojet, ligner 
