li 
ret god Beskrivelse og gode Figurer, men kun af de ydre Forhold. Da den i det ydre 
ikke afviger meget fra Pneumodermon, er det naturligt, at det af senere Forfl. er bleven 
formodet, at d’Orbigny blot har haft for sig en Pneumodermon («dont les branchies auraient 
été dessinées A l'état de contraction», Souleyet). Andre har udtalt den Formening, at det 
Sp. var en Larve, ingen har stottet d’Orbignys Paastand, at det var Typen for en egen 
Slægt. Dette viser sig nu dog at være Tilfældet, idet det har vist sig, at ikke blot Ende- 
gjællen er karakteristisk forskjellig fra Pneumodermons, men ogsaa Sidegjællen, Radula 
(Midttanden) og i hej Grad Krogsækkene. 
Af Slægten kjendes hidtil kun én Art: 
Spongiobranchæa australis d'Orb. (1. c.). 
D'Orbignys Exemplar toges paa 54° 30’ SBr. 60° VL. (f. Paris). De foreliggende 
Exemplarer er fra 41° SBr. 42° ØL. (3 Exempl. samlede af Kapt. Caspersen, Lokal. sikker) 
og fra 44° SBr. 21°—23° OL. (fra Godefroy — Lokaliteten tør ikke betragtes som fuld- 
kommen sikker — et større Antal Exempl.); endvidere haves et Par Exemplarer, som er 
kjobte af Naturaliehandler Putze i Hamburg, og som bærer Lokal. «Marquesas»; denne 
Lokalitet anser jeg dog for urigtig, da nogle andre Pteropoder, som bar den samme Lokal.- 
Angivelse og erhvervedes ved samme Lejlighed, ganske sikkert ikke var fra Marquesas-Qerne, 
og det desuden næppe er rimeligt, at Formen gaar saa langt mod Nord; i saa Fald vilde 
vore Skibskaptejner vistnok oftere have hjembragt den. Jeg tror tvertimod paa Grundlag af 
de ovennævnte sikre Lokalitets-Angivelser, sammenholdte med vore Samlingers negative Vid- 
nesbyrd, at turde formode, at Sp. australis lever hele Jorden rundt syd f. c. 40° SBr. 
Det største Exemplar maalte 15", De fleste af Exemplarerne har Kroppen ring- 
formig indsnøret i Højde med Sidegjællen. 
3. Dexiobranchæa 0. g. 
Kroppen (Tab. 7, Fig. 104—106) er temmelig stærkt tilspidset bagtil, og Ind- 
voldsmassen strækker sig ikke helt ud i den bageste Del af samme. De forreste Ten- 
takler er større end hos Pneumodermon og Spongiobranchæa. Foden udmærker sig 
ved, at det bageste Parti er smalt og tilspidset, undertiden af en anselig Længde. Af 
Gjæller besidder nærværende Slægt kun Sidegjællen, en ret vel udviklet trekantet Proces 
paa højre Side, medens Endegjællen ganske mangler. De to bageste Fimrekranse er 
sædvanlig bevarede hos de foreliggende, større og mindre Exemplarer; den forreste af de to 
løber ned langs Sidegjællens Rand. Huden er noget pigmenteret. — Slægten har de to 
samme Arme med Sugekopper som de foregaaende Slægter; men Armene er stærkt for- 
kortede. Hos 2. ciliata optræder de endnu i Form af særlige fremspringende Dele, ser 
omtrent ud som en meget kort bred Haand, der langs den forreste Rand bærer en Række smaa 
