163 
Dyret er vandklart, Vingespidserne, Hovedet og Kroppens bageste Ende er lyst 
zinnoberrøde (efter Holms nedenfor meddelte Iagttagelser”); i Spiritus taber Farverne sig 
meget snart. Arten besidder 3 Hovedkegler paa hver Side; de er tilspidsede og svagt 
krummede med Konvexiteten udad. — Naar en Størrelse af Alm, 
Botanikeren, Hr. Stud. mag. Th. Holm, der som Naturforsker ledsagede Orlogsskon- 
nerten «Fylla» paa dens Grønlandstogt i 1884, har paa denne Rejse havt Lejlighed til 
at gjøre forskjellige lagttagelser over Clione limacina, som han godhedsfuldt har meddelt 
mig, og som jeg her tillader mig at anføre: 
«Clione blev tagen i Godthaab Skibshavn i ganske stille Sø, baade sildig om Af- 
tenen og hele Dagen igjennem, d. 30. Juni, sammen med Hyperider. Fremdeles i Sukker- 
toppens Havn om Aftenen den 5. Juli, med enkelte Hyperider, samt en Del Smaagopler og 
Beroider. — Ved Disko, udfor Godhavn toges den i Mængde, med mange Unger, d. 22. Juli 
om Aftenen mellem 10 og 11, medens det endnu var lyst; stille Sø. Den forekom her 
sammen med uhyre Mængder af Fiskeyngel, enkelte Hyperider og Smaagopler. — Endelig 
toges den ved Jakobshavn, om Aftenen den 24. Juli (med Smaagopler og Beroider), og i 
Havnen ved Egedesminde, den 28. Juli, hvor den iagttoges baade Morgen og Aften i stille 
Vejr, sammen med talrige Gopler og enkelte Hyperider. 
Clione er hvid, gjennemsigtig, Vingespidserne, Hovedpartiet og Halespidsen lyst 
zinnober, undertiden er Vingespidserne næsten rosenrøde. Under Bevægelsen i Vandet 
holdes Kroppen i hele sin Længde vandret, og de bevæger sig oftest fremad lige under 
Overfladen, sjældnere op- og nedad, idet de ror sig frem skiftevis [dette sidste stemmer dog 
ikke med hvad andre lagttagere anfører om Clionernes Bevægelse] med højre og venstre Vinge 
og bevægende Halen temmelig rask fra Side til Side. Deres Bevægelse er mere jævn end 
Limacinernes, og sete paa længere Afstand forvexles de let med pelagiske Fiske. — I Fjor- 
dene har jeg aldrig truffet dem.» 
Hvorledes Parringen foregaar, har jeg selv været i Stand til at studere, idet nogle 
af Exemplarerne her i Samlingen er tagne i Parring og ikke har givet Slip paa hinanden 
efter at være komne i Spiritus (Gymnosomernes Parring er hidtil”) ikke iagttagen). Der 
Ret til, som han gjør, at betegne Souleyets i sin Art klassiske Undersøgelse som soberflächlich». 
Adskilligt af det nye, Forf. meddeler, turde uden al Tvivl heller ikke blive staaende for en nøjere 
Kritik; saaledes Angivelsen om, at det Bojanske Organ ikke skulde have nogen Kommunikation med 
Perikardet, og andet mere. Ganske særlig uheldig har Forfatteren været i sit Slutningsafsnit «Phy- 
logenetische Beziehungen der Clio»; af Agtelse for N. Wagners Navn afholder jeg mig iøvrigt fra 
al Kritik af dette Stykke af hans Afhandling. 
Smign. ogsaa Eschricht (1. c. p. 334) og Fabricius; disse Forf. melder dog intet om, at Vingespidserne 
er røde. 
2) Wagner (I. c.) har dog beskreven Parringen hos Clione. 
21" 
