ot 253 
Ulighed mellem de to Skiver, kom smaa Afvigelser lejlighedsvis for; senere have de derimod 
saa godt som aldrig vist sig. Dette synes mig kun at kunne forklares ved den Antagelse, 
at Kontrastfenomenerne under givne Omstændigheder viser sig ens for alle, i det mindste 
alle normale, Ojne. Ti den modsatte Antagelse, at disse Fenomener gennemgaaende skulde 
vere individuelt forskellige, men at Skebnen fra forskellige Verdenshjorner havde fort to 
Mennesker sammen, der ganske tilfeldig opfattede Forholdene ens indtil de fineste kvanti- 
tative Detailler, denne forekommer mig a priori at have saa ringe Sandsynlighed, at den 
maa forkastes. Imidlertid er det dog langt fra, at alle Erfaringer tale for en saadan Uaf- 
hengighed af Individualiteten. Ved kvalitative Kontrastforsog, som jeg tidligere har anstillet 
i stor Udstrækning i Kebenhavn, viste det sig jævnlig, at tilfældige Tilstedeverende ikke 
kunde opdage Spor af Kontrast der, hvor den for mig traadte tydelig frem, og deres Farve- 
sans var dog, som en nærmere Prove viste, ganske normal. Paa lignende Maade er det 
gaaet ved de her omtalte kvantitative Bestemmelser. Enkelte tilfældige Iagttagere have op- 
fattet Kontrasten saa svagt, selv under Forhold hvor den traadte yderst kraftig frem, at 
dens Størrelse for deres Vedkommende neppe var maalelig. Paa den anden Side have dog 
andre lejlighedsvis Tilstedeværende opfattet den ligesom Hr. N. og jeg. Nu har det rigtig 
nok stadig vist sig, at de Personer, for hvem Kontrasten traadte tydelig frem, vare øvede 
lagttagere af den Art subjektive Fænomener, medens de andre altid vare uøvede, men dog 
synes Øvelsen her ikke at kunne forklare Forholdene. Ti hverken hos Hr. N. eller hos 
min Broder, cand. jur. O.L., der stadig assisterede mig ved Farvekontrastforsøgene, har der 
kunnet paavises nogen gradvis Tiltagen af Fænomenernes Styrke, Hr. N. var, da vi begyndte 
at arbejde sammen, ganske uøvet, og dog vurderede han strax fra Begyndelsen ligesom 
jeg. Disse Forhold turde rimeligvis forljene en nærmere Undersøgelse, som da ogsaa let 
vil kunne gennemføres ved Hjælp af den kvantitative Metode. Skulde jeg, paa Basis af 
mine faa og ufuldstændige Iagttagelser, fremsætte den Forklaring, som forekommer mig den 
sandsynligste, da vilde det blive følgende. Man har som bekendt Afbildninger af Træer, 
hvis Stammer eller Grene i sine Linjer giver Portraiter af historiske Personligheder, Dyre- 
skikkelser ell. lig. At faa Øje paa disse skjulte Billeder er ikke let, men har man først 
engang opdaget dem, saa træde de ved en senere Betragtning strax frem. Paa samme 
Maade synes det at gaa med Kontrastfænomenerne. Den, der har faaet Øje for dem, ser 
dem, hvor de forekomme og tilmed rimeligvis med en Styrke, der er uafhængig af indivi- 
duelle Tilfældigheder; men den, der ikke har «opdaget» dem, synes neppe at ane deres 
Tilstedeværelse. Denne Hypotese, andet kan den vel foreløbig ikke kaldes, er maaske ogsaa 
i Stand til at forklare, hvorledes Delboeufs Iagttagere har kunnet vurdere Forholdet mellem 
de tre Ringes Lysning under Omstændigheder, hvor øvede lagttagere neppe havde kunnet 
afgive et paalideligt Skøn. 
Ifølge det ovenstaaende bliver der altsaa kun en enkelt, for begge lagttagere fælles 
