262 30 
Under d og h er her, som tidligere, angivet den morke og lyse Skives Lysning ; 
Vd.h er Midten under Forudsætning af den Weberske Lovs Gyldighed. I Spalterne v, og 
v, er der, foruden det fundne Gradantal af den hvide Sektor, tillige angivet de deraf be- 
regnede relative Lysninger; k, og k, indeholder v, og v,'s Kontrast henholdsvis mod d 
og h, hvilke Størrelser kunne aflæses af Kurverne. I de to med x betegnede Sojler findes 
de af Lig. 3 og 4 beregnede Lysninger, der subjektivt ere opfattede som Midten; JZ er 
Middeltallet af disse to Størrelser, og endelig er f — M—Vd.h, altsaa de fundne Værdiers 
Afvigelse fra de beregnede. — Hvad nu disse Fejl angaar, saa ses de at være dels positive 
dels negative, og synes saaledes nærmest at være tilfældige, eller med andre Ord, Forsøgene 
lyde ikke paa nogen bestemt Afvigelse fra Webers Loy. Rigtignok ere Afvigelserne i 
positiv Retning betydelig større end i negativ, men Forsøgene ere ikke saa talrige, at man 
tør drage nogen bestemt Slutning deraf. Dette har dog heller ingen Betydning, ti gaa vi 
nu over til at betragte de enkelte sammenhørende Værdier for æ, saa viser det sig, at den 
hele tilsyneladende Overensstemmelse mellem Teori og Erfaring er ganske tilfældig og illu- 
sorisk. De to Værdier, som faas for x beregnet henholdsvis af Lig. 3 og 4, skulde nemlig 
være lige store, men Tabellen viser, at de afvige temmelig betydelig fra hinanden, idet de 
af v, beregnede med en enkelt Undtagelse ere for smaa, de af v, beregnede alle for store. 
Dette tyder paa, at det ikke er lykkedes os fuldstændig at eliminere Kontrasten, som ved 
disse Forsøg synes at have været stærkere, end Størrelserne k, og k, angive. Hvis disse 
nemlig gennemgaaende havde havt en større numerisk Værdi, saa vilde de sammenhørende 
Værdier for x ogsaa have nærmet sig mere til hinanden. Det tør altsaa anses for utvivl- 
somt, at Kontrasten ved disse Forsøg har havt en anden, og tilmed gennemgaaende større 
Styrke, end den, der blev maalt ved de egenlige Kontrastforsøg. Hvorfor den her har 
været større, er mig ikke ganske klart — der lod sig rimeligvis opstille forskellige Hypoteser 
desangaaende. Men at dens Styrke maa afvige fra den, der maaltes ved Kontrastforsøgene, 
er ganske naturligt begrundet i de saa overordenlig forskellige Forsøgsomstændigheder. I 
det ene Tilfælde sammenlignes den variable Skive kun med en saadan, der har næsten 
samme Lysning som den selv, i det andet Tilfælde sammenlignes den med to af meget 
forskellige Lysninger. Man kan altsaa ikke forundre sig over, at Kontrasten i de to Tilfælde 
faar forskellig Styrke, selv om ogsaa alle andre Forhold ere ens. Men heraf følger, at den 
Vej, ad hvilken vi her have søgt at eliminere Kontrasten, ikke fører til Maalet. Ti for at 
man skal kunne udføre denne Elimination ved Lig. 3 og 4, maa Kontrastens Størrelse, %, 
og k,, kendes nøjagtig. Men disse Værdier lade sig, som alt sagt, ikke finde uden med 
Tilnærmelse, fordi den Forsøgsanordning, der kommer til Anvendelse ved Middelgrada- 
tionernes Metode, ikke uforandret kan anvendes til Bestemmelse af Kontrastens Størrelse, 
og foretager man de nødvendige Forandringer, saa varierer ogsaa Kontrasten. 
Vort Resultat angaaende Anvendelsen af Middelgradationernes Metode er altsaa et 
