11 345 
have 7 + 13 + 42 = 62 Hvirvler, men F. antager, at der mangler nogle i Halespidsen; 
Tværtappene forsvinde her først med den 57de Hvirvel; Brystbenet er perforeret. Et fjerde 
Skelet har atter 64 Hvirvler (7 + 13 + 17 + 27 — 64) og 17 Nedrebuer; et femte 13 
Ribben paa den ene Side og 14 paa den anden, et sjette ligeledes 64 Hvirvler (7.14.12.31), 
21 —21 
d 1519 
angivelserne for 14 Kranier mellem 24—24 og 21—21 i Overmunden og 24—23 og 20—21 
låde Ribben frit. Bortset fra et større Kranium, der kun har Tænder, variere Tal- 
i Undermunden. Som Kjonsforskjel angives, at hos Hannerne er Næbet (Kraniets Snude- 
del) længere og forholdsvis smallere, Mellemkjævebenene mere hvælvede, især bagtil, Over- 
kjævebenenes ydre Rand bagtil næsten parallel med Mellemkjævebenenes, Underkjæven lidt 
længere, Hjærnekassens Kamme højere og «moins déclivées latéralement». Hos Hunnerne 
er derimod Næbet bredere bagtil og i sin Midterdel, mere trekantet, Mellemkjævebenene 
fladere, Overkjævebenenes Yderrand bagtil ikke parallel med Mellemkjævebenenes, men ud- 
buet-afrundet, og Hjærnekassen fortil lidt bredere. 
Saaledes staar Sporgsmaalet om Tursiops-Arterne for Øjeblikket. At det nominelle 
Artstal undergaar en stor Reduktion, er en Skæbne, der ikke synes at ville ramme denne 
Slægt alene, men næsten alle Slægter af Delfinider, som omfatte et større Antal af nomi- 
nelle Arter: Delphinus (s. str.), Globicephalus, Orca, Steno osv. Dermed skal ikke være 
sagt, at en eller anden Form, der midlertidig falder som Offer for Reduktionen, ikke senere 
kan vise sig at burde være skaanet. De «Arter», der foreløbig ere strøgne, bør derfor 
alligevel holdes «in mente», da den fremskridende Kundskab muligvis endnu kan medføre 
deres Gjenindsættelse. Der kan være noget f. Ex. i Kraniernes Habitus, som, skjønt det 
ikke formelt kan staa sig for Kritiken, dog kan have motiveret deres Udsondring, og som 
kan komme til sin Ret, naar Skelettets eller Dyrets ydre Ejendommeligheder blive bedre kjendte. 
Det vedføjede Træsnit (S. 346) gjengiver Dyrets Omrids saaledes som det — « 7. parvi- 
manus» (Øhdt.) — staar udstoppet i Museet; kun er den Fure, der adskiller Pande og Næb, 
betonet lidt stærkere, i Henhold til Reinhardts ovenfor gjengivne Udtalelse. Jeg vidste ikke 
at udhæve nogen iøjnefaldende Forskjel fra 7. tursio, som den afbildes af Flower, undtagen en 
noget anden Form eller Rejsning af Rygfinnen. Om denne er at stole paa som Artsmærke, 
lurde være tvivlsomt. Hvad Artens osteologiske Ejendommeligheder angaar, saa kunne disse 
visselig ikke slaas fast efter Undersøgelsen af et enkelt Skelet, men en Sammenligning med 
et større Materiale af 7. tursio maatte dog ventes at kunne give et Resultat. 
Jeg bor forudskikke den Bemærkning, at det foreliggende Skelet af 7. parvimanus 
aabenbart, som ogsaa bemærket i Reinhardts Optegnelser, er af et forholdsvis ungt Dyr — 
dette ses baade af Kraniets Konfiguration og af Hvirvel-Epifysernes Forhold — men ikke 
rent ud en Unge, d. v. s. forholdsvis ældre end det efter sin ringe Størrelse (6‘ 3“ efter Rein- 
hardts Maaling) maatte anses for at være, hvis det ikke var andet end en ung 7. tursio. 
44" 
