13 347 
Vægt paa, om Næsebenene, som i Almindelighed hos 7° tursio, naa op i Højde med Nakke- 
kammen, eller de ikke rage saa højt op, hvad de lige saa lidt gjøre hos adskillige 7. tursio 
som hos 7. parvimanus. Hvad der snarest giver Hovedskallen af 7. parvimanus et eget 
Præg, foruden dens relative Lidenhed, er en vis Finhed i dens Bygning og især det 
Træk, at de pladedannede Dele af Pandebenet, Overkjævebenet osv., som forlænge sig ud 
over Øjehulerne, ere hos denne Form tyndere, fladere, jævnere og glattere — ikke saa 
tykke, opsvulmede og knudrede som hos T. tursio. Tændernes Antal kan hos sidst 
. . . . 2—22 22—22 
nævnte Art, efter hvad der foreligger mig af Kranier, synke til >= eller 5,—5;, Men ogsaa 
25—25 
stige til ==. Til Dels, men ikke udelukkende, beror denne Variation vistnok paa, om de 
2 forreste smaa Tender i hver Kjæveside, der for Overkjævens Vedkommende sidde i 
Mellemkjævebenene og normalt er helt skjulte i Gummerne, ere synlige eller, i Modsæt- 
ning dertil, skjulte eller udfaldne. Regelen er, at mindst en storre Tand i Underkjæven 
sidder foran den forreste større i Overkjæven, og at mindst 2 af Overkjævens sidde længere bagtil 
end de bageste i Underkjæven. Tallet hos 7. parvimanus (35) falder jo indenfor de an- 
forte Grænser og afgiver altsaa ikke noget Kjendemerke;° derimod ere Tænderne mindre 
hos 7. parvimanus end hos nogen mig foreliggende T. tursio; deres største Tværmaal 
forfra bagtil er højst 6%", medens det næsten konstant er 7™™ hos 7. tursio, stundom 
8gmm- deres største Højde 14%, mod f. Ex. 17™™ — naar de da ikke, som det ofte er Til- 
fældet hos ældre 7. tursio, ere mere eller mindre stærkt afstumpede eller slidte lige til 
Roden —, i hvilken Henseende jeg kan henvise lil, hvad derom af Schlegel og Gervais 
er sagt paa de allerede anførte Steder. Skjønt en lille Forskjel i Tændernes Størrelse og 
Førlighed ikke er ukjendt indenfor andre Delfin-Arters Form-Omraade, tror jeg dog her at 
burde lægge nogen Vægt paa denne, saa meget mere, som den jo alt er udhævet som 
karakteristisk for en vis 7ursiops-Form (T. catalania) i Modsætning til de andre. At de af 
Overkjævebenenes Pladedele udækkede Bælter af Pandebenene ere forholdsvis brede, Nak- 
kens Ledknudedel lidet fremspringende, Hjærnekassens Tvær- og Længdekamme lidet ud- 
prægede paa den foreliggende Hovedskal af 7. parvimanus, maa vel alt sættes paa Ung- 
dommens Regning. Hvis vi derfor ad anden Vej vinde den Overtydelse, at 7. parvimanus R. 
er en fra 7. tursio forskjellig Art, ikke blot en Dværgform — var. minor — af denne, vil 
det være godt at have «m mente» til andre Lejligheder, at Arter af samme Delfin-Slægt 
ikke altid ville kunne distingueres paa deres Hovedskaller alene. — De i «Zoology of the 
Voyage of H. M. S. Erebus and Terror, Mammalia», pl. 17 og 18, afbildede Hovedskaller 
af «7. eurynome» og «T. metis» ser jeg ingen Mulighed for at holde ude fra 7. tursio; 
derimod vilde jeg ikke vere utilbojelig til at gjenkjende 7. parvimanus i T. cymodoce (|. c. 
pl. 19), hvis ikke Flower om Originalen til denne Figur, som han har havt Lejlighed til 
at studere, havde erklæret, at dens Karakterer kun ere «those of immaturily». 
M. H. t. det øvrige Skelet tror jeg, at det er rigtigst først at gjøre Rede for 
