350 16 
og ligeledes bojet frem efter, saa at den bojer sig helt om paa Siderne af 4de og 3dje 
Hvirvels tilsvarende Udvæxter; paa 6te er den øvre Tværtap netop kun antydet, den nedre 
lille i Forhold til de foregaaende, men bøjet fortil ligesom disse. Der indtræder ligeledes 
efterhaanden en Forandring i disse nedre Udvæxters Niveau; paa 3dje Hvirvel udspringe 
de forholdsvis højt oppe paa Hvirvelens Sider, paa 6te saa langt nede paa disse som 
muligt. Alle Hvirvelbuer ere her lukkede foroven, ja der kan endog paa 4de til 6te ud- 
peges en lille Torntap. Paa 7de er denne atter lidt højere og den øvre Tværtap saa stor 
og lang — skjønt ingenlunde saa lang som paa første Brysthvirvel —, at den næsten mødes 
med Ringhvirvlens bagud rettede Tværtap, i Forening med hvilken den formodentlig ved 
Baand er forbunden med første Ribbens Knub. Ledfladen paa 7de Hvirvel for første Ribbens 
Hoved ligger stedse højere end den morfologisk tilsvarende Udvæxt (Parapofyse) paa 6te 
Hvirvel. Paa Nr. 3 er denne Udvext bedst udviklet paa Ste, derefter paa 3dje Hvirvel, og 
den øvre er paa 7de saa lang, at den rækker lige saa langt ud til Siden som første Bryst- 
hvirvels. Skjondt Skelettet Nr. 9 er det største af dem alle og vistnok ogsaa af det ældste 
Dyr, er Furen for Iste Nerve ikke særdeles dyb. Ringhvirvlens Tværtap er kort og tyk, 
Taphvirvlens rettet bagud, men hverken lang eller gjennembrudt. Alle de følgende Hals- 
hvirvler ere lukkede oventil og have mere eller mindre tydelige Torntappe, 3dje til 6te vel 
udviklede Diapofyser, der aflage i Længde fra 3dje eller 4de af; paa 7de ere de saa lange 
som første Brysthvirvels eller endog længere end disse. Parapofysen er udviklet paa 3dje— 
5te Hvirvel, bliver for hver Hvirvel større og rykker længere ned, og er især paa 5te bøjet 
stærkt fortil; derimod er en saadan Udvæxt her ikke antydet paa 6te Hvirvel. — Der kan 
ikke tillægges disse Variationer nogen Betydning, men det er nyttigt at lægge Mærke til 
dem for andre analoge Tilfældes Skyld. å 
Tallet — Nummeret — paa den første Halehvirvel, hvis Tværtaps Rod gjennem- 
brydes af et Hul for den Karkanal, som længere tilbage gjennemborer selve Hvirvellegemet 
som en lodret nedstigende Kanal, er temmelig konstant. Det er den 44de (Nr. 9), 45dé 
(Nr. 1 og 3) eller 46de (Nr. 2) Hvirvel af den hele Række. Nedrebuernes (Hæmapofy- 
sernes) Anlal varierer kun ubetydeligt fra 21 (?) til 24, og det er ikke mange af de sidste 
Halehvirvler, som aldeles mangle dem; men ogsaa her gjælder det, at det ikke altid paa 
det præparerede Skelet kan afgjores, om der har været et Par flere eller færre; den første 
findes paa de foreliggende Skeletter paa 36te—38te Hvirvel. Det sidste Rudiment af en 
Øvrebue (Neurapofyse) findes paa den 53de eller 54de Hvirvel, det sidste Spor af Tværtappe 
(Parapofyser) paa den 48de eller 50de'). De forreste Ledtappes Stedfortrædere — de saa- 
kaldte Metapofyser — mangle i Almindelighed paa et vist Mellemparti af Rygraden, f. Ex. 
fra den ?7de eller 30te Hvirvel til den 35te inklusive, og tabe sig atter paa den 51de—5ède. 
1) Jvf. de meget overensstemmende Tal hos P. Fischer, ovenfor S. 344. 
