let forstaaeligt, at det hos et yngre Individ kunde mangle helt eller blive oversét, saa at 
der blev en Halehvirvel mindre og en Lændehvirvel mere; først fra femte Iemapofyse af er 
der en tydelig nedre Torntap; den 16de Nedrebue er meget lidt udviklet, kun dannet af to 
smaa Benknuder. Under de folgende Hvirvler, eller rettere under de disse forbindende 
lykke Baandpuder, findes der vel et ligamentest Dække for Blodkarstammerne, men ingen 
Forbeninger i dette. Ovrebuerne forsvinde med den 12te Halehvirvel (den 40de af den hele 
Række), om de end paa de to nærmeste derefter endnu ere svagt kjendelige som en lav 
Ryg. Metapofyserne, der allerede ere kjendelige paa 2den Brysthvirvel, men i Begyndelsen 
selvfølgelig ligge udenfor — paa Siden af — Hvirvelbue-Leddene og efterhaanden rykke op 
paa Hvirvelbuerne og derfra paa Torntappene, men ikke mangle noget Steds i den hele 
øvrige Hvirvelrække førend langt ude paa Halen, ere endnu kjendelige paa 10de og Ilte 
Halehvirvel. Paa den 10de (38te) ere Tværtappene kun antydede som en Kam paa den 
Benbro, der dækker over Karkanalerne; fra 5te til 10de (33te—38te) ere de lodret gjennem- 
brudte i deres Roddel af en Kanal, der paa femte Halehvirvel rigtignok endnu er meget fin, 
men tiltager i Vidde paa de følgende og allerede paa tiende ligger mere i Hvirvelkroppen 
end i den her meget rudimentære Tværtaps Rod; paa de følgende Halehvirvler rykke disse 
Karkanaler bestandig højere og højere op og udmunde forneden i den af Nedrebuerne 
begrænsede Halvkanal. Men de ligge — ligesom paa det «Benzonske» Skelet af en gammel 
Han — intet Steds i helt aabne Riller som hos yngre Exemplarer, fordi det dem paa 
Ydersiden oprindelig omsluttende Bindevæv paa disse ældre Skeletter er forbenet og 
sammenvoxet med Hvirvlen!). De næstsidste 9 Halehvirvler gjennembrydes — efter at 
1) Alle disse Tal ere underkastede Variationer, som til Dels vistnok ere individuelle, til Dels afhænge af 
Alder og Udvikling, men paa hvilke man i det hele ikke tør lægge nogen videre Vægt: 
Paa det «Benzonske» Skelet (54 Hy.) sidder sidste Torntap paa 42de Hvirvel, sidste Tværtap 
paa 39te; de første endnu meget smaa perforerende Karkanaler findes paa 34te og 35te, og fra 
den 40de gjennembore disse selve Hvirvelkroppene. 
Paa det «Holbollskes (52 Hy.) findes de sidste Torntappe paa 45de Hvirvel — men paa de tre 
sidste kun som en lav Knude, der godt kan være gaaet tabt i andre Tilfælde; de sidste Tværtappe, 
netop kun dannende et Dække over Karkanalerne, paa 38te eller 39te; de første Karkanaler findes 
paa 3ite Hv., fra 40de—42de ligge de i lodrette Riller, og fra 43de gjennembore de selve Hvirvel- 
legemerne. 
Paa det unge Skelet fra Kattegattet (54 Hv.) findes sidste Torntap paa den 40de Hv., sidste 
Tværtap paa den 39te; Karkanaler gjennembore disses Rod fra 38te—42de, selve Hvirvellegemerne 
fra den 43de. 
Paa den unge ©. Eschrichti (53 Hv.) findes sidste Torntap paa den 42de, sidste Tværtap paa den 
37te eller 38te. Karkanalerne gjennembore den 33te—37te, løbe i Riller paa den 38te til den 43de, 
gjennembore selve Hvirvlerne frå den 44de Hvirvel af. 
Ret mærkeligt er det, at blandt 46 store og svære Hvirvler af «O Eschrichtii», der dog ikke med 
Sikkerhed kunne henføres til ét Individ alle, er der 3 med lodrette Riller paa Siderne, medens 
saadanne slet ikke findes hverken paa det «Benzonske» Skelct eller paa det beskrevne fra Limfjorden 
— hvorimod de atter findes hos den noget større grønlandske Spækhugger. 
