366 32 
Afdode Professor Reinhardt har ikke i Museets Journal nærmere moliveret sin 
Bestemmelse af denne Spekhugger-Familie paa 3 Individer som hørende til «O. minor». 
Jeg maa tilstaa, at det ikke er mig ret klart, hvorpaa han stoltede denne Mening, hvis 
Rigtighed vistnok har stillet sig for ham som en afgjort Sag, thi ellers vilde han sikkert 
have antydet, til hvilken Grad eller i hvilke Punkter den kunde betragtes som tvivlsom. 
Da ingen af Stykkerne bleve opstillede i hans Tid, fik han imidlertid ikke særlig An- 
ledning til at gaa nærmere ind paa Sagen. For mig stillede denne Bestemmelse sig 
strax som noget tvivlsom, da jeg gjorde disse Stykkers Bekjendtskab; i alt Fald for saa 
vidt som de syntes mig snarere at tyde paa, at den antagne Adskillelse mellem en «©. 
gladiator» og en «QO. minor» ikke var holdbar. En nærmere Prøvelse har kun kunnet 
styrke dette foreløbige Resultat, og jeg maa altsaa i denne Henseende erklære mig enig 
med Lilljeborg, Collett og andre, der ligeledes kun antage én nordisk Orca-Form for- 
uden «Bovhvidehvalen». I hvilken overordentlig Grad Benbygningen i det hele og dens 
enkelte Deles Former og Proportioner modificeres under Væxten fra Unge til gammel, op- 
lyses særdeles godt af de to beskrevne Skeletter af Ungen og den gamle Hun — langt 
mere af disses umiddelbare Beskuelse end det her kan gives i en Beskrivelse — og frem- 
gaar jo desuden, ligesom den Indflydelse, som Kjønnet har, tilstrækkelig tydeligt af andre 
Zoologers Studier over denne Slægt, især Eschrichts og van Friesens. Sammenstiller 
man de Data, som nu foreligge m. H. t. 15 i forskjellige europæiske Museer (Kjøbenhavn, 
Upsala, Stockholm, Lund, Gøteborg, Bergen, Bordeaux, Brüssel, Louvain, Leyden, Gent)!) 
opbevarede Orca-Skeletter, og som kunne antages at have nogen Betydning for Arts- 
adskillelsen, vil det vise sig, at førend man kjendte de to Limfjords-Skeletter, kunde man 
endnu holde sig til, at «0. gladiator» havde 12 Brysthvirvler (samt 12 Par Ribben) og 54 
Hvirvler i alt; « O. minor» 52 (eller muligvis undertiden kun 51) Hvirvler og 11 Brysthvirvler 
(samt Ribbenspar); andet er der egentlig ikke at holde sig til, bortsét fra den Mulighed, 
at den gamle Han af den førstnævnte Form var mere højfinnet end af den sidstnævnte — 
noget, hvorom man dog egenllig ikke véd noget bestemt. Men denne Grænse falder aaben- 
bart derved, at de foreliggende to Exemplarer af «Orca minor» have 53 Hvirvler og 12 Par 
Ribben, lad saa være, at det 12te er mere eller mindre rudimentært; den Omstændighed, 
at det har denne Beskaffenhed, anviser desuden den Mulighed, at ogsaa hos andre Orca'er, 
der opføres med kun 11 Par, kunde det 12te have været tilstede, uden at være bleven 
bevaret. Skulde de to foreliggende Skeletter henføres til en af disse to Former, maatte 
det vel — efter de nævnte Talforhold — nærmest være O. gladiator; men skal Begrun- 
delsen af to Arter kun søges i dem, er den aabenbart nu bleven overordentlig svag, hvad 
den saa ikke var i Forvejen. Vi bør imidlertid drøfte hvert enkelt Forhold i Benbygningen 
1) Jfr. f. Ex. van Friesens Tabel (I. c. S. 13), hvortil kan føjes, hvad van Beneden (I. c.) meddeler 
om fire belgiske Exemplarer, og hvad her er oplyst om de to limfjordske. 
