33 367 
noget nærmere og med det samme de andre ydre Forhold, som kunde antages at have 
nogen Betydning for Artsadskillelsen. 
Den for Spekhuggerne karakteristiske Farvetegning!) frembyder ingen Forskjel hos 
O. gladiator og « QO. minor», om den end kan være underkastet individuelle Variationer, f. Ex. 
at der findes en hvid Nakkepiet og en lille hvid Tindingplet foran den større, som hos 
det Nilssonske, eller en lille hvid (aflang eller halvmaanedannet) Plet bag Brystfinnerne, 
som hos det Schlegelske og det Malmske Individ og hos Hunnen fra Limfjorden paa den ene 
Side; den violette Plet, som oftere omtales i Beskrivelserne, paa begge Sider, under og bag- 
ved Rygfinnen, var fuldkommen synlig hos Hunnen fra Limfjorden (jfr. Tab. I). Der findes 
vistnok ogsaa nogen Variation i Udstrækningen og Begrænsningen af den hvide eller gule 
Bugfarve, og det er endnu ikke klart, om der i denne Henseende gjør sig en Aldersforskjel 
gjældende. 
Det er øjensynligt, at Legemets Proportioner som hos andre Hvaldyr ændre 
sig betydeligt med Alderen. Dette sés bedst ved at sammenligne Hovedskallens og 
hele Skelettets Længde hos de forskjellige Individer: Forholdet er omtrent som 1:4 hos 
de yngste, som 1:4'/2 eller 1:5 hos middelstore, som 1:6 hos de største, med andre 
Ord: jo ældre de blive, til en vis Alder i det mindste, desto mindre er Hovedet forholdsvis, 
desto mere har Rygraden strakt sig. Nogen karakteristisk Forskjel i denne Henseende 
mellem de to Spækhugger-Former vil ikke komme frem. — Det er ligeledes klart, at alle 
Finner, saavel Hale- og Rygfinne som Forlemmer, blive forholdsvis større 
med Alderen, i det mindste hos Hannerne; allerbedst ser man dette ved at sammen- 
ligne Skelettet af den gamle Han i vort Museum med Skelettet af den unge fun fra Katte- 
gattet, begge af den saakaldte O. gladiator; Forskjellem mellem de smaa og svage For- 
lemmer hos Ungen og de vældige, lange og brede Luffer hos den gamle Han er aldeles 
forbavsende. Man faar det samme Indtryk ved paa Tabellen hos v. Friesen al sammen- 
holde det førstnævnte af disse Skeletter med Skelettet af en ung Han i Stockholmer- 
Museet. Lemmernes Længde indeholdes hos Ungen (Han) næsten 9, hos den gamle 
1) Absolut karakteristisk for Orca-Slægten er denne Tegning dog ikke. Hos de af Scammon afbildede 
Stillehavs-Arter findes den enten slet ikke (O. atra, helt sort, meget højfinnet) eller, hvis Tegningen 
er rigtig, saaledes modificeret, at den nærmer sig til at være blot en Modsætning mellem en sort 
Ryg og en hvid (lys) Bug, ledsaget af en hvid Plet bag Øjet og en lys violet Halvmaaneplet under 
og bag Rygfinnerne. Van Beneden meddelte i 1873 (Bull. de l'acad. R. de Belgique» (2. série) t. 
XXXVL) en Tegning (af Castelnau) af en kapsk Delfin med en lignende Fordeling (om end med 
betegnende Modifikationer) af sort og gult som hos vore nordiske Spækhuggere og mente, at den 
forestillede Orca capensis, men kom senere til den Erkjendelse, at del var en derfra ganske for- 
skjellig Delfin, »Zutropia Heavisidii»; han har ligeledes fundet samme Tegning hos en «Clymenia 
obscura» fra Ny-Seland (»Mem. s. I. Orques ete.» p. 29). Begge Former ere Arter af Prodelphinus, ja 
det er vel ikke en Gang sikkert, at de ere artsforskjellige. 
Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og mathem. Afd. IV. 6. AT 
