35 369 
Det samlede Hvirvellal angives i Almindelighed, naar det har kunnet konstateres 
aldeles bestemt, til 52 (stundom kun til 51) hos de Individer, der nærmest kunne henføres 
til «O. minor»; til 54 hos alle, der kunne betragtes som repræsenterende « O. gladiator». 
En Forskjel af 2 (eller maaske undertiden 3) Hvirvler vilde ikke være aldeles at foragte; 
men ved vore to Exemplarer af «©. minor» med 53 Hvirvler reduceres den jo kun til I, 
og den turde dog vel være for lidt til at bære en Artsforskjel — det er der Bevis nok for 
fra andre Arter af Tandhvaler. Det vilde være af en vis Interesse at vide, hvor den 54de 
Hvirvel er kommen til, men dette er ikke let at afgjore. Antallet af Bryst- og Halshvirvler 
er jo det samme, forudsat, at der ogsaa hos «©. minor» typisk er 12 Par Ribben, det 
sidste være nu mere eller mindre rudimentært og derfor udsat for at gaa tabt. Hale- 
bvirvlernes normale Antal turde vel ogsaa være 25; det kan let tilsyneladende blive 24 eller 
endnu færre, hvis de forreste lidet udviklede Nedrebuer oversés eller tabes. Forskjellen 
vilde i saa Fald blive den, at der er kommet én Lændehvivel til hos visse Individer /« O. 
gladiator»). — Den forskjellige Grad af Sammenvoxning, som karakteriserer Halsregionen, 
turde i det hele være mest afhængig af Alderen, men noget individuelt synes der dog 
ogsaa at være deri. — Variationen i Fingerleddenes Antal kan — forsaavidt den ikke er 
blot tilsyneladende, grundet i unøjagtig Tælling, mangelfuld Præparation eller Konservation 
— som ovenfor bemærket bero paa, at den yderste lille Benkjærne i visse Fingres yderste 
bruskede Led endnu ikke er udviklet hos det yngre Dyr eller maaske rent individuelt slet 
ikke udvikles; men der er under alle Omstændigheder slet ikke nogen karakteristisk For- 
skjel i denne Henseende at udfinde mellem «©. gladiator» og «O. minor». Bækken- 
benenes Forskjel efter Kjønnet er allerede drøftet af Eschricht (l. c.). 
Det vil heraf sés, at jeg paa Grund af de foreliggende Data ikke tør hævde nogen 
Artsselvstendighed for « O. minor» (Schlegelit) i Modsætning til « O. gladiator», men tvært- 
imod maa udtale mig mod denne Anskuelse, der synes mig ugrundet. Disse Former 
ville altsaa formentlig være at forene igjen, da der ingen som helst konstant Forskjel kan 
udhæves mellem dem, hverken i Ydre eller Indre. Om de nordiske Arters Forhold til 
fjernere Haves Spækhuggere kan intet siges for Tiden. Slægten er kosmopolitisk, repræ- 
senteret i saa godt som alle Have: en Artsforskjel tør derfor — som i andre analoge Til- 
fælde — ikke forudsæltes som given mellem Beboerne af forskjellige Have. Men dette 
ligger det udenfor mit Arbejde at drøfte nærmere. 
Jeg har hidtil afholdt mig fra at tale mere end nødvendigt om den saakaldte 
«Orca Eschrichtii Sip.». Efter hvad der hidtil er oplyst om den færøske «Bovhvidehval» 
eller «Bovhvidegrind», som den ogsaa kaldes, skulde den især udmærke sig — foruden 
muligvis ved sin Størrelse — 1) ved at den hvide Bugfarve — foruden med den store 
Sidebugt — skærer sig ind i den sorte Rygfarve med en skarpt begrænset hvid Spids eller 
AT* 
