370 36 
Kile, umiddelbart bagved Forlemmerne (Lufferne); 2) ved en mindre smal Form af Hoved- 
skallens Suudedel og en ejendommelig Udvidelse eller Udbuninz af Mellemkjævebenene hen- 
imod Spidsen; 3) ved at dens Tænder aldrig ere synderlig slidte, selv ikke hos gamle Dyr; 
i) ved at Plovbenet i Almindelighed ikke, eller kun meget lidt, kommer til Syne paa Gane- 
fladen; og 5) ved at det første Ribbens-Par er forholdsvis langt, 7; af Totallengden. Det 
er ikke min Agt at drøfte denne Art udførligt, da jeg ikke er i Besiddelse af nyt Stof til 
dens Belysning. Naar alt kommer til alt, tror jeg, at der er nogen Grund til at antage, at 
det er «en god Art», men dens «Karakterer» ere endnu lidt flydende eller svævende. 
Imidlertid mener jeg, at det vil være rigtigst saavidt muligt at klare sig, hvad der for 
Tiden lader sig sige pro et contra i dette Spørgsmaal. 
Hverken Debes eller Landt omtale nogen «Spækhugger» eller «Bovhvidehval» 
som forekommende ved Færøerne; derimod nævner Lyngbye!) dem begge under Benæv- 
nelserne «Springhval» («Delphinus orca») og «Bouquitu-Quealur», men skænker dem ikke 
nogen nærmere Omtale). Melchior?) har under Delphinus orca «Springhval» og «Ster- 
quealur» som færøske Benævnelser og S. 288 en kort Beskrivelse af «Bovhvidehvalen», 
uden Angivelse af sin Kilde: muligvis Breve eller andre mundtlige eller skriftlige Op- 
lysninger. Efter hvad Hr. Sysselmand Miller har meddelt mig, synes man ikke paa Fær- 
øerne nu at skjelne to forskjellige Former af Spækhuggere; der sés eller saas jevnlig slige 
Dyr omkring Færøerne, hvor de ofte komme Kysterne og Klipperne forbavsende nær for at 
snappe Sælerne eller Edderfuglene, hvorfor de hyppigt benævnes «Edderfuglehval» eller 
«Kobbehval». Der fortælles derom flere ret mærkelige Smaahistorier, f. Ex. at en Sal, for- 
fulgt af disse Dyr, klatrede saa højt op ad Klippen, som den formaaede, men ikke kunde 
naa højere end at den blev greben ved Baglemmerne af en Kobbehval, trukket ned og 
sønderrevet; eller at en Sæl, som havde søgt Tilflugt paa et Skær for sine graadige For- 
følgere og dér ogsaa var i Sikkerhed for disse, som allerede havde opgivet at bevogte den 
og fjernet sig, blev skudt af et Øjenvidne og faldt ned i Vandet, hvorpaa Hvalerne øje- 
blikkelig vendte om og gjorde den til Bytte. Selv om de i deres hidsige Forfølgelse løbe 
helt op paa Skærene, formaa de dog at bugte og kaste sig saaledes, at de atter blive flot. 
Min Hjemmelsmand var end ikke utilbojelig til for en Del at tilskrive dem og deres For- 
følgelser i Aarene omkring 1857 og 1858, at Sælerne efter den Tid ere blevne megel 
sjeldnere omkring Færøerne, hvilket alter kan have havt til Følge, at disse Hvaldyr nu 
sjelden sés der; alt som Sælerne nu atter formere sig, ville deres Fjender muligvis ind- 
finde sig hyppigere igjen. I Begyndelsen af dette Aarhundrede, 1803, den 8de Juli, blev 
1) «Tidsskrift for Naturvidenskaberne», 4de Bind, S. 204. 
2) «Den danske Stats og Norges Pattedyr» (1834), S. 279. 
