4 305 
Naar «©. Eschrichtii» endelig er bleven karakteriseret derved, at det første Par hib- 
ben er forholdsvis meget længere hos denne Art end hos de andre Spækhuggere, et For- 
hold, der jo vilde antyde en noget anden Form af Brystkassen (muligvis en større Dykke- 
evne eller deslige?), og som Eschricht har ment at kunne konstatere, ikke blot paa 
Museets lille, unge Skelet af « O. Wschrichtiin, men ogsaa paa Skeleldele af et ældre Individ, 
saa synes heller ikke dette Forhold ganske at have den det tillagte Betydning. Gradationen 
synes mig saa jævn, at jeg ikke skjonner, hvor man skulde kunne drage Grænsen. Hos 
ældre og yngre « O. Kschrichtü» er det første Ribben c. 7; af Totallengden; hos O. gladiator 
varierer det fra „5 til 45, qs, qly eller 4 (jfr. S. 362). Da det dog ogsaa forekom mig, at Bryst- 
kassen hos den unge «©. Eschrichtii» gjorde Indtrykket af at være baade dybere og stærkere 
bygget — sværere Ribben — end hos den ved dens Side staaende unge ©. gladiator fra Klit- 
gaard, har jeg maalt hele Brystkassens Hojde fra forste Ribbens Hoved til Brystbenets Haand- 
tag paa begge disse Skeletter, saavelsom paa to andre Skeletter af 0. gladiator (samt « O. 
minor»). Resultatet var, at denne lløjde paa det «Benzonske» og «Hollbolske» Skelet var 
c. ;!, af Totallengden, paa Ungen fra Limfjorden og den unge O. Eschrichtü 2. — Hvirvel- 
tallet (53 angives af Eschricht for det ofte nævnte lille Skelet, nu mangle i saa Fald de 3 
sidste Hvirvler) afgiver heller ingen Karaktér. De opstillede Mærker synes saaledes til Dels at 
vise sig mere eller mindre upaalidelige, og der vil behøves fortsatte lagttagelser for at bringe 
endelig Klarhed over denne Sag, som af Mangel paa Materiale endnu ikke kan belyses til- 
strækkeligt. Det Resultat, hvorved jeg foreløbig bliver staaende, er da det, at der rimeligvis 
i de nordiske Have gives to Arler af ægte Spækhuggere eller Orca'er, O. gladiator (Lac.) og O. 
Oschrichtü, Stp., men næppe flere end disse, og at der ingen Grund er til at antage, at hvad 
man har givet Navn af « O. minor» eller «©. Sehlegeliz» repræsenterer en tredje paalidelig Art. 
I Nærheden af Bergen blev der i Foraaret 1885 fanget og dræbt en Flok «Staurhvaler» 
eller «Staurhynninger» paa 61 Individer, hvoraf 6 Unger. Jeg véd ikke, hvor mange Kranier 
og Skeletter der blev bjerget for Bergens Museum ved denne Lejl;ghed, og heller ikke 
er det mig bekjendt, at der er offentliggjort noget nærmere om Resultatet af deres Under- 
søgelse. Af private Meddelelser véd jeg, at Hunnerne vare noget talrigere end Hannerne, 
og at den største Han havde en Længde af 6,55", den største Hun af 5,68". De viste 
ingen Variation af Betydning i Farvetegningen, og ingen af dem havde den hos ©. Eschrichtii 
opstigende hvide Kile bagved Lufferne. Rygfinnen havde den lige Sværdform, men de 
voxne Hanner vare hojfinnede, Hunnerne og Ungerne lavfinnede; «imidlertid har Ungen 
ikke levet længe, førend Rygfinnens Højde giver Antydninger til Kjonnets Beskaffenhed». 
Tænderne vare slidte, især hos gamle Individer. Som Regel havde de 53 eller 54 Hvirvler 
og 12 Par Ribben. | i 
Jeg anfører disse Data, fordi de synes at bekræfte og i al Fald ikke afkræfte det Resultat, 
hvortil jeg er kommet m. H. t. vore nordiske Spækhuggeres Artsadskillelse og Karakterer. 
Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og mathem. Afd. IV. 6. 48 
