466 24 
Et Tværsnit af Stenglen viser et Antal tilnærmelsesvis i en flad halymaane- 
formig Figur ordnede Karstrenge, hver iser omgiven af en kraftig Kollenkymring (XXIII, 11). 
Der er store og smaa Strenge ved Siden af hverandre; nogle kunne være dobbelte (for- 
medelst Forgrening). 
Karakteristisk for denne Art er dens store og elegante, i mange haarformede Flige 
delte Blade. Det helt udviklede Blad giver ikke noget klart Billede af Forgreningen paa 
Grund af Fligenes Talrighed; dog synes det at fremgaa, at det er et gjentagne (4-5) 
Gange fjerformig delt Blad med alternerende Afsnit, og alle Afsnit ere haarformede 
(XXI, 11; XXIII, 2); denne sidste Figur fremstiller Spidsen af et Afsnit af 2den Orden, der 
i fjerformig Anordning, dog med parvis Sammenrykning af to og to Afsnit, bærer Sideafsnit, 
som alter forgrene sig. Men langt tydeligere tale de ganske unge Blade: Fig. 14 viser os 
Afsnittene af Iste Orden, a—1, dannede akropetalt og alternerende, og paa disse Afsnit er 
der ligeledes akropetalt alternerende dannet Sekundærafsnit, I—5 paa 6, 1—3 paa ec 0.5. v. 
Regelen synes at være, at det Iste Sekundærafsnit opstaar paa den mod Bladets Median 
vendte Kant af Primærafsnittet, nærmest dets Grund; Afsnit 5 gjør dog en Undtagelse 
herfra. En anden Afvigelse er, at Afsnit e ikke er blevet saa kraftigt udviklet, som det 
efter sin Alder skulde være. Bladets Spids og de enkelte Afsnits Spidser fremtræde som 
Væxtpunkter, paa hvis Sider de nye Afsnit, af højere Orden, opstaa; jeg har set Tilfælde, 
i hvilke det øverste Afsnit udviklede sig saa kraftigt, at det var større end Bladspidsen og 
næsten trængte den ud til Siden. De sidste Forgreninger ere haarformede, trinde, butte, 
glatte Legemer (XXIIL, 5). 
Ved Bladenes Grund ses en Skededannelse uden fremspringende Stipulartænder 
eller Ligulardannelser. De ditheciske Blade have et kølformig fremspringende Midtparti, 
hvad XXII, 11 til Dels ret tydelig fremviser. 
Om Begrænsningen og Berettigelsen af Slægterne Ligea, Oenone, Neolacis og 
Apinagia er det vistnok for tidligt at kunne dømme sikkert. Jeg forudser derfor ogsaa, 
at denne Art i Fremtiden muligvis maa faa et andet Slægtsnavn. Den hører imidlertid 
til de Arter, der have et alsidigt Androeceum (XXIII, 6) med 6 Stavdragere afvexlende med 
lige saa mange Perigonskæl, en Frugtknudevæg med Sklerenkymstrænge (6 enkelte Ryg- 
strænge og 2 dobbelte Suturstrænge; XXII, 16), der sandsynligvis ville træde ribbeformig 
frem paa den modne, endnu ukjendte Frugt. 
Om Blomstens Dele er for øvrigt følgende at bemærke. Hylsteret bliver ved at 
sprænges af den gjennembrydende Blomst sædvanlig delt i 2—3 spidse eller tilspidsede 
Flige (XXI, 11). Perigonskællene have c. "/s af Frugtknudens Længde (XXIII, 12), ere 
ægformig-aflange, undertiden bredere og i Spidsen tokløvede og svagt papilløse (XXIII, 8, 9). 
Antheren er fæstet med sin lidt hjærteformig udrandede Basis til Traaden, og aabner sig 
indad med to lange Spalter (XXII, 12, 14). I et Tilfælde iagttoges en ved Sammenvoxning 
