41 483 
den vil komme til at spille en vigtig systematisk Rolle, og mange Arters florale Dele ere 
hojst ufuldkomment kjendte. Jeg foretrækker derfor at undlade Kritik og Forbedring af det 
i De Candolles Prodromus af Weddell givne System, men passe de nye Arter ind i de 
der givne Rammer, saa godt som det lader sig gjore. 
Hvad hans systematiske Bemærkninger angaar, vil jeg i øvrigt blot anføre, at jeg er 
ganske enig med ham i, at de af Forfatterne som «Staminodier» betegnede smaa Skæl ved 
Grunden af Blomsten ikke ere virkelig golde Støvdragere, men Perigonblade, hvilken Anskuelse 
ogsaa indirekte er udtalt i mine tidligere Afhandlinger. Men jeg er dog ikke helt enig med 
ham, for saa vidt som jeg ikke tror, at de «languettes», der sidde mellem de to Støvtraade i et 
tohännet Knippe hos Podostemon og andre Slægter, have en anden morfologisk Betydning end 
de ved Knippets Grund værende, hvad enten Monadelphien saa maa antages opstaaet ved en 
ensidig Udvikling af Blomsterbunden eller ved en Sammensmæltning af Blade, der høre til to 
forskjellige Kranse. Grunden til denne Antagelse er ikke saa meget den fuldstændige Over- 
ensstemmelse i Bygning mellem alle disse Skæl, som det, at vi netop der, hvor hint mellem 
(og uden for) Støvtraadene staaende Skæl befinder sig, maa vente et Perigonblad, naar vi 
gaa ud fra de fuldkomnere (oprindeligere) Typer med helt, ringformet Androeceum og med 
Støvdragere, som ikke ere monadelfiske. 
Naar Baillon efter sine Udtalelser f. Ex. Bulletin'en p. 646 antager, at de «Sække», 
i hvilke Blomsterne hos Apinagia, Mourera og Lonchostephus oprindelig ere indesluttede, 
ere axile Dannelser!), har han næppe Ret, allermindst for Moureras Vedkommende, hvad 
jeg ovenfor har vist. 
Den nye systemaliske Plads, som Baillon tildeler Podostemaceerne, er nær Caryo- 
phyllaceæ; de danne, mener han, «un type amoindri aquatique des Caryophyllacées 
amoindries, å feuilles alternes, å fleurs solitaires, terminales et pedonculées; il nous suffra 
de comparer nos plantes avec un Sagina tel que le S. apetala». Det har nu meget inter- 
esseret mig, at mine Spekulationer ere gaaede i en ganske lignende Retning som Baillons, 
idet den Orden, til hvilken jeg 1884 i min «Haandbog i den systematiske Botanik», p. 314, 
sluttede Podostemaceerne er Saxifraginæ, dog med Tilføjelse af et ?. Denne systema- 
tiske Stilling optog Eichler dernæst 1886 i sin «Syllabus», 4de Udgave, p. 53 — hvilket 
altsammen af let forstaaelige Grunde er undgaaet Baillons Opmærksomhed. 
Jeg skal nu sammenligne Baillons og mine Grunde til vor forskjellige Opfattelse 
af Slægtskabet. 
Baillon anfører, at Hypogynie og frit Gynoeceum findes baade hos Podo- 
1) F. Ex.: «les tissus de l'axe se prolongent dans les parois de ce sac qu'on pourrait prendre pour 
être de nature appendieulaire» og i Hist. des pl. p. 260 om Mourera: «chaque fleur occupe d'abord 
une cavité formée par deux expansions biconcaves d'une lame nervée qui n'est peut-être qu'un pro- 
longement membraneux de la hampe commune». 
Vidensk. Selsk. Skr., 6. Rekke, naturvidensk. og mathem. Afd. IV. 8. 60 
