T 

 hvilkel redan timlergätt elision af utljuds-votalen, i det stammen är s an g ed a (i Fin- 

 skan sänke a), genitiv ej sang e dan utan s ang tan, adess. sangtal o. s. v.; sä lyder 

 i Estmstan freqventativa forman af ordet tapun, slå, icke som i Finskan tappelen, 

 utan med elision i inljudet taplen; mänga andra exempel att förtiga. Denna egenhet, 

 i synnerhet utljuds-vokalens elision, har man likaledes af okunnighet säväl i Turast- 

 ländskan som Estniskan tillskrifoit de germaniska språkens inflytande, oaktadt den dr ett 

 för alla jämiska dialekter gemensamt iaraitersdrag. Mindre märHiy, ehuru iaridteri- 

 stisk nog, är den omständighet, att det eslnisia orena o-ljudet, i detta sprüh shift be- 

 tecknadt tned ö, äfoen anträffas i JVotiskan och H epsisian, hvaremot deraf sä vidi 

 mig är beiant, ej förekommer några spär i Tavaslländsian. 



Hoad konsonanterna och deras förändringar beträffar, äro siiljaktigheterna 

 mellan de ifrågavarande dialekt-grupperna i det hela sä ringa, att ma» frän företeel- 

 serna inom denna del af språket eller sprûkmaterialet icke kan draya några säkra 

 slutsatser. I förbigående kan här likväl anmärkas, att de jämiska dialekterna visa 

 större böjelse än de karelska att i an/ ju de t tåla tvä konsonanter, i synnerhet muta fram- 

 för liqvida. Likaledes röja de fallenhet att ur nominal- och verbal-böjelsernas ändel- 

 ser bortkasta det slut-n, som Karelskan så mycket älskar, och äfven inuti ordet bort- 

 kastas denna konsonant ofta (man jemföre t. ex. Estniskans küüs, lääs, kaas med 

 Finskans kynsi, läns i, kansi). 



För att nu komma till nominernas böjning är det denna sistnämnda fallenhet, 

 som beröfvat Woliskan och Estniskan den finska geniliv-charakteristikan -n. De i fin- 

 ska grammatiken intagna karelska kasus prolativ och komitativ hafva inga motsvarighe- 

 ter i de jämiska dialekterna, om ock svaga antydningar af dem förekomma i vissa par- 

 tiklar. Deremot hafva bland dessa Estniskan och TVotiskan genom sammansättning af 

 geniliv med partikeln kaas, förkortad till ka eller ga bildat en egen kasus, som Fähl- 

 mann intagit i estniska grammatiken under namn af inslrumentalis. Ehuru denna 

 sammansättning i mänga fall motsvarar Finskans adessiv, måste det dock lemnas bero- 

 ende af vidare forskningar, huruvida den verkligen förtjenar namn af kasus. För min 

 del har jag i delta arbete icke sammanskrifmt genitiven med postpositionen, emedan de 

 i folkets uttal icke tycktes bilda ett så sammangjutet helt som ordstammen och böjnings- 



