Wotisk Grammalii-. 3 



dantag ai' ë) förmildrat denna hårda konsonant till del vekare tungljudet 

 c. Sålunda hafva de /inska orden: käkö, gvk, kenkä, sko^ kirves, yxa, 

 kypsi, mogen, köhä, hosta, i Woliskan ötVergålt till: cäko, cencä, cir- 

 wes, c iiiisi, cöha. Men i lånade ord har k, afven IVariifur de nämnda 

 vokalerna, bibehållit sitt ursprungliga ljud, såsom i: keppi, kapp, kilat, 



A 



bråck (r. Kii^a), kökki, kok, icke: ceppi o. s. v. Ft'ii' jemförelses skull 

 må anmärkas, att i den moderna Svenskan en alldeles dylik lörvandlino 

 af k till c försiggått och att ord, som i det äldre språket uppfattades i 

 skrift och ännu skrifvas: t. ex. kärlek, ked, kista, kyssa, köra, nu för ti- 

 den uttalas: c ärlek, c ed, o. s. v. 



§ 7. Bokstafven z angifver samma ljud som det ryska 3. Det 

 förekommer endast i inljudet, såsom i : ozra, korn, sozar, syster, iziit, fa- 

 der, rihezä, i stugan. 



Ljudenas egenheter och förändringar. 



Tokalerna. 



/. Diftonger. 



\ 8. A/V^otiskan har följande 14 diftonger: ai, au; äi, aii; ei, eä; 

 iu; oi, öe, oi, ou; öii; ui; iii; såsom i orden: taiwas, hiniinel, lauta, 

 bord, Aväitän, jag släpar, täüsi, full, einä, ho, teän, jag vet, iuhka, bot- 

 tensats, poimin, jag plockar, löekku, gunga, nöisen, jag uppstiger, löu- 

 nat, middag, c öiihä, fattig, kuiwa, torr, müi, han sålde. 



^ 9. Diftongerna uo, iiö, ie, om hvilkas tillvaro i Estniskan man 

 tvistat, finnas icke i den oböjda wotiska ordstammen, utan i deras ställe 



A 



de långa vokalerna: o, ö, ê. Om dessas uttal bör anmärkas, att de ej 

 hafva det hårda ljud som de långa vokalerna i Finskan; så uttalas orden; 

 so, kärr, ö, natt, tê, väg, alldeles som de tyska: so, The och första staf- 



