ITolink Grnnimatik. 5 



//. Volialharmonin. 



(i 12. Med vokalharmoni foisias i de finska språkens graniinalik den 

 egenhet i dessa si)rak, att de hSrda vokalerna ivke kunna st.^i i ett osammansatt 

 ord tillsammans med de veka, hvaiemot medel-vokalerna äro nenlrala och lätt 

 förena sig med biida slagen. 'lUl iölje al' denna lag ;'iro böjningsandelserna 

 dnbbla, neml. hårda och veka, och ;'l('ven enklitiska partiklar hafva en dub- 

 bel skepnad, allt eller som de h;'ingas vid ord med hårda eller veka vokaler. 



^ 13. I demia stränga konseqvens är vokalharmonin icke genom- 

 förd 1 Wotiskan, eller kanske rättare, andra språks inflytelse har gjort, att 

 denna mundart i likhet med Reval-Estniskan begynt lösgöra sig från vo- 

 kalharmonins band. Wäl äro böjningsandelserna dnbbla, så att ordet vid 

 böjningen antager hårda eller veka ändelser allt efter vokalens beskalFenhet 

 i stammens sista stafvelse, hvarvid är att märka, att om denna vokal är 

 en af medel vokalerna, bestämmes ändeisens vokal af den dernäst i ordet 

 stående hårda eller veka vokalen, och äro alla stammens vokaler medel- 

 vokaler, antaga ändelserna veka. Men ordstammen sjelf har undandragit 

 sig vokalharmonins lag, ty uti två- och flerslafviga ord, i hvilka de första 

 stafvelsernas vokaler äro veka, hafva i många fall stafvelserna mot slutet 

 antagit hårda vokaler, hvarigenoni harmonin hlifvit fullkomligt upphäfven, 

 såsom fallet är t. ex. i orden: sälko. Jo/, män'ko, /rk, n äko, ansigte, 



A 



rägun, j(/g bn//rar, lännikko, /yif/a, tüllärikko, flicka. Äfven förekomma 



A 



anhangspartiklarna endast med hård vokal; t. ex. ewät/o so? län de icke? 



A 



evvät itäjfca ned liicit, d"uria nig g/or ej. 



III. Vohalförändrmgar. 



^ 14. Nästan alla vokalförändringar i Wotiskan ske i utljudet el- 

 ler bindestafvelsen i allmänhet, och äro således att anse såsom ändelseruas 



