6 A. AiihqvisT 



återverkningar pä stammeu. 1 detta språk föiekomina följande slag al 

 vokalförändringar. 



Volal förkortning. ^ \b. 1) Länga vokaler blifva i utljudet för- 

 kortade, när en ny vokal tillstöter, och om denna är ett i, bildar den så- 

 lunda förkortade vokalen med detta en diftong, hvarvid i enstafviga ord- 

 stammar Ô och ö öfvergå till o; t. ex. siibstantiverna : so, kärr^ ö, nalt, 

 tê, viig^ pu, tråd, hafva i inf. plur. soita, kdrr, oita, iiàtlcr, teilä, vägar, 

 puita, träd, uti adess. soila, pä kärren, öilä, om nätterna, teilä, på vä- 

 garna, puila, pä träden; verberna: san, jog fär, ton, jag hem tar, sön, 

 jag äter, wen, jag forer hafva i praeteritiv: &an\, jag fick, tö\n, jag hein- 

 tade, söin, jag ät, -wem, jag förde, och i konditional: saisêsln, jag skulle fä, 

 tdisêsin, jag nkulle hemta. sôisêsin, Jag skulle äta, weisêsin, jag skulle föra. 



2) Enstafviga substantiver med lång vokal i utljudet förkorta den 

 långa vokalen framlör illativ's ändelse i singular; sålunda hafva: ma, jord, 

 pä, hufvud, su, nain, i denna kasus: mahase, in i jorden, pähäse, in i 

 hufvudet, suhöse, in i munnen. 



3) I några ordstammar med lång vokal i utljudet förkortas denna 

 i nominaliv sing, och ett s vidfogas dessutom till ordstammen; t. ex. stam- 

 marna lampa, cirvs^ê, rattî, få i nominativ: lammas, får, cirwes, yxa, 

 ratis, visthus. I några ordstammar på ê eller ë förkortas denna vokal i 

 nominativ och en lindrig aspiration inträder efter eleu sålunda förkortade 

 vokalen; t. ex. af stammarna ehtê, site blir nominativ: ehe', grannlåt, 

 sie, hand. 



^ 16. 1 ordet mes, man, förkortas stamvokalen oeh ordet böjes 

 såsom om stammen skulle heta mehe; alltså: gen. mehê', mannens, iness. 

 mehezä, i mannen, adess. melielä, hos mannen, o. s. v. 



