Wolisk Grammatik. 7 



<! 17. Dil efter eil û eller ii följer t, som (se (i 54, 2. b) förmil- 

 dras till w, förkortas dessa till u och ii och ett av inshjiites Aiinu mellan 

 dem och den förmildrade konsonanten; sålunda blir af ûsi (stam: ilte), 

 ru, gen. iiwwé', iness. UAVAveza, o. "s. v., af piitw, fân§a, blir praesenta- 

 tiv: piiwivan, jdg fätigar, prateritiv: piiwwin, y./^ /ir/z/g-^r/e o. s. v. 



\^ 18. Om pa o, ö, ê följer en vokal, som icke är i, öfverga dessa 

 ljud till u, Ü, i, men tillika inskjutes mellan dem och den tillkomna 

 vokalen den närmast beslägtade konsonanten^ (w, j), hvilken, dä den ar 

 w, fördubblas; t. ex. af jun, yV/g dricker, sön, jag åter, wen, jag förer, 

 blir sålunda juwwa, dricka, süwwä, äta, wijä, jUra. 



^19. Långa vokalers diftongisering. Om i ett tvåstafvi"t ord 

 vokalen i hvardera stafvelsen är ett e (é) eller ett o (o) och ilen mellan- 

 liggande konsonanten bortfaller, förvandlas ds sålunda sanimanllutna vo- 

 kalerna till diftong (se j 10. 1). 



Dijtongers upplösning och vokalers öfvergång till konsonanter. 

 ^ 20. Då efter någon af diftongerna au, äii, öu, öii t blifvil förmildrad 

 till yv, öfvergår diftongens ii eller ii till w; sålunda få orden: lauta, bord, 

 täiisi, full, routa, kala, cöiisi, rep, i genitiv: la^VAva', täwwé', roWAvâ', 

 c öv(^we'. 



^ 21, Då det förmildrade t, som är d, kommer att stå efter en 

 diftong, hvars sednare vokal är i, sammansmälter detta i med d till d'; 

 t. ex. aita, gcirdesgärd, gen. (aida') ad à', pä, liufvud, gen. plur. (päide') 

 päd'e', (obrukl.) meite, vi, gen. (meide') med'ê', nöitua, trolla, prœs. 

 (nöidun) nodun, jag trollar, tö, arbete gen. plur. (tölde') töde', pu, 

 träd, gen. plur. (puidé') pud'ê', pu, hjerpe, gen. plur. (piiide') piid'ê'. 



