12 A. A H hQV 1 ST 



4) e elideras slulllgeii i verbers ulljud framför prateritiv's i; t. ex. 

 imen, yag- suger, imin, jag sog, idgen, jag gråter, idgin, jag gref, puren, 

 jag biter, purin, yV/g- bei; och ur sådana verbers utijud, i hvilka e föregås 

 af någon allena stående bland konsonanterna h (k), 1, n, r, s, bortkastas 

 e äfven framför konsonanterna n, k, t; t. ex. uågen, jag ner, (stam: näke), 

 tulen, jag homtiipr, nmssenen, jag svartnar, puren, jag biler, nöisen, 

 jag uppstiger, fa uti indefinitiv: nähnen, tullen (i st. f. tulnen), musen- 

 nen, purren (f. purnen), nöissen (f. nöisnen), jag torde se, komina^ 

 svartna, bita, uppstiga, uti 3 imperat.: nähko, tulko, mussêkô, purkô, nôiskô, 

 han bör se, komma, svartna, bita, uppstiga, och uti perf. adjekt. pass.: 

 iiåhtii, sedd, tultu, kommen, musettu, svartnad, purtu, bilen, ndissu 

 (i st. f. noistu), uppstigen. 



^ 30. o i utljudet af de tre orden: roho, gräs, toho, näfver, 

 ■woho, get, blir ellderadt framför infinitiv's i sing, ändelse; denna kasus 

 heter af dem alltså: rohta, tohta, wohta. 



Kousouaiiteriia. 



/. Konsonanternas An-, In- och Utijud. 

 § 31. I AnlJLidet förekomma alla konsonanterna utom h, 1', r', d', z. 

 § 32. I Inljudet anträffas samtliga konsonanterna. 

 § 33. I Utljudet förekomma endast följande konsonanter: 1, r, s', 

 t, d, s, b, -vv, m (i lånade ord). 



//. Konsonant-förbindelser. 



§ 34. Andra språks, i synnerhet Ryskans, inflytelse har gjort, att 

 två konsonanter, tvertemot lagen i de finska språken, kunna stå uti an- 

 ljudet. De konsonant-förbindelser, man i Wotiskan anträffar 1 lånade och 



