14 A. Ahlqv'ist 



stammens sliilstafvelse ("bindestafvelseu ') genom en böjnings- eller aHednings- 

 ändelses tillkomst blir sluten, blifva många bland konsonanterna 1 denna 

 slutstafvelse ("biiidekonsonanterna") och nSgongång äiVen i den stafvelse, 

 som föregår densamma (penultima), pä ett eller annat satt förändrade. De 

 konsonant-förändringar, som hafva sin grund 1 detta förhållande, ilro de 

 talrikaste, och vi skola i det följande för hvarje fall särskildt omnämna, 

 när en konsonant-förändring äfven ulan en sådan slutsafvelsens lillslulning 

 eger rum. 



Forenhling. § 40. De dubbla kk, It, pp, bli förenklade; t. ex. 

 kukka, blomma, nom. plur. kukat, blommor, akkàn, jag hugger, inf. aka- 

 ta, hugga; katti, katt, ablat. katilla, af katten, wötta, taga, 1 prses. wJ- 

 tan, jag tager; c äppä, grajhög, nom. plur. c äpät, gr af högar, tappa, trö- 

 ska, 3 praes. tapab, han tröskar. 



^ 41, Åfven c c och ss äro underkastade förenkling; t. ex. äcci, 

 brant, nom. plur. äc it, branta, mussa, svart, nom. plur. musat, svarta, 

 FÖrmildring. ^ 42. Med förmildring mena vi en hård konso- 

 nants (k, t, s, p, f) öfveigång till en vek (g, d, z, b, w). 



<^ 43. Då de i föregående ^ uppräknade hårda konsonanterna sins 

 emellan bilda konsonant-förbindelser, undergå båda konsonanterna förmil- 

 dring, när en sådan är af nöden, hvarvid 



tk öfvergår till dg, 

 Sl^ » )) zg, 



pk „ „ bg, 



flv „ „ AVg, 



t. ex. itkëa, gråta, 1 praes. idgen, jag gråter, niska, nacke, nom. plur. 

 nizgat, nackar^ sapka, mössa, elat. s âbgassa, ur mössan, lafka, bod, iness. 



