16 ^- A HLQVIS T 



§ 45. 1) c ("öl-mildras efter vokal till g; t. ex. joci, flnd^ nom. 

 plur. jöget, ßüder. 



2) c efter r förmildras till j; t. ex. ärca, uxr, nom. plur. arjîit, 

 oxar, jiirc Ü, stol, adess. järjiilii, pä .stulen, s;1rc i, mört, elat. särjessä, ur 

 mörten. 



§ 46. 1) t mellan tvänue ii eller tväiiiie u förmildras lill d; t. ex. 

 äta, fader, nom. plur. adat, fäder, ulii, dimma, nom. plur. udut, dimmor. 



2) t efter en diftong, hvars sednare vokal är i, förmildras till d, 

 hvilket med detta i sammansmälter till d' (se j 21). 



3J t öfvergår till s i sådana tvastafviga nominers nominativ, uti 

 hvllka stamvokalen e öfvergått till i (se § 25. 1), och i verber på e, i 

 hvilka detta e bortkastas framför ett tillkommet i; sålunda uppkomma af 

 stammarna: irte, ute, wite, nominativerna: irsi, stock, iisi, rd, -wlsi, femj 

 af tuntea, kanna, blir praeteritiv (tunsi) tusi, /lan kände. 



^ 47. p förmildras mellan tvänne vokaler till w; t. ex. lelpä, bröd, 

 iness. leiwäzä, i brödet., npa, asp, elat. awassa, af asp, (^obr.} sopa, klä' 

 desplagg, nom. plur. sowat, kläder, upa, böna, nom. plur. uwat, bÖnor. 



j 48. b fönnlldras till w uti 3 personens i plural ändelse af ver- 

 bets praesentativ; t. ex. wötab, han tager, plur. wöttawat, de taga. Detta 

 gäller äfven om verbets nekningsord: sing, eb, han icke, plur. evpät, 

 de icke. 



Assimilation ^ 49. c blir efter 1 assimlleradt till 1, efter n till n; 

 t. ex. tele i, axel, iness, lellezä, /' axeln, sele ä, rygg, elat. sellässä, från 

 ryggen, siilceä, spotta, praes. siillen, jag spo'tar, e ene ä, sko, nom. plur, 

 cennät, skor, ene i, andedrägt, gen. ennê', an'ledrägtens, oeh afledda ver- 

 bet ennähtä, andas. 



