IVotitk (WamnmliL-. 21 



ß.shf'it^, pall'ai' p;u', uk^I hart /tujutid, gen. plur. kaloje', //sÅ:ci/;s; oponê', 



A A A A 



/last, oiiiietù', ofycklig, soinisé', matens, söü', dtt dt/ias, soll', det âts, i 

 sli'illet för: kalaii, pall aiii pj'iiu, Ualojen, oponen, oiinetoii, söiuisen, söün, 

 sötiu. 



Koiisondtiter.s irislcjutnirig. § 61. h. Om i ett verb etter à ome- 

 delbart följer a, inskjutes mellan dessa vokaler ett h; 1. ex. af s.ni, jagfar, 

 blir infinitiv icke s;la, utan sàlia, Ja. 



§ 62. j. Om på é följer en vokal, som icke är i, öfvergår ê till 

 i, och mellan detta och den tillkomna vokalen inskjutes ett j; t. ex. wen, 

 jng förer, InF. "wijil, fora (se § 18). 



§ 63. w. 1) Da efter elt ii eller ü t blifvit förmildradt till w (se 

 § 54. 2, b), förkortas dessa vokaler till u och ii (§ 17), efter hvilka ett 



A A 



AV inskjutes; t. ex. usi (stam ute}, rå, gen. (uwé') uwwé', puta, fånga, 

 prxs. (piiwäu) piiwwän, jag fungnr. 



A, 



2) Om på o eller ö följer en vokal, som icke är i, förvandlas dessa 

 vokaler till u eller ii, och mellan dem och den tillkomna vokalen inskju- 



A 



tes ww; t. ex. jon, jag dricker, sön, /ag dt er, få i infmitiv: juwvva, 

 dricka, süwwä, ätu (se § 18). 



§ 64. Konsonant-vidfoginng. 1) Några primitiva ordslammar med 

 lång utljuds-vokal bilda sin noininativ sålunda, att den långa vokalen för- 

 kortas och ett s vidfogas till stammen; t. ex. lampa, cirwe, ratli hafva i no- 

 minativ : lammas, får, cirwes, j'*v/, ratis, ri.sthus (se § 15, 3 och ^ 66. 4). 



2) Alledda substantiva abstracta på u (ii) tillägga i nominativ till 

 stammen ett s; t. ex. Avajagus, brist, ilozus, skönhet, c'öiihiis, fattigdom, 

 af stannnarna: wajagu, ilozu, cöiilui (§ 66. 7). 



