H'olisk Gramwatllr. ^ 



<^. (J8. Vid eU ortls böjning lilliiggas dessa îindelser lill ordstam- 

 ineti sadan den framslår enligt ^ 66 och med de l'örandringar, som enligt 

 förut gifna regior kunna vara nödvändiga. I allmänhet hör om dessa än- 

 delser anmärkas, att deras slutvokaler mycket ofta eJideras, hvilket isyn« 

 nerhet är fallet med infinitiv's, inessiv's och allaliv's ändelser, som i sin 

 helhet förekomma endast i poesi och i slutet af en sals. 



§ 69. Nominativ i sing., som Icke har någon bestämd ändelse, ut- 

 göres af ordstammen, som här förekommer antingen i dess ursprunglighet 

 eller förändrad (enligt ^ 66). 



^ 70. Genitiv's i sing, ändelse är i Finskan -n, tillagdt till ord- 

 stammen. Att detta varit fallet äfven i Wotiskan synes deraf, att binde- 

 konsonanten i genitiv är underkastad de vanliga förändringarna i sluten 

 bindestafvelse, oaktadt denna stafvelse i Wotiskans nuvarande genitiv icke 

 kan anses för sluten. Delta -n har neml. blifvit bortkastadt och bindevo- 

 kalen förlänges, om den är kort ; om den deremot är lång eller om bin- 

 destafvelsens vokaliska element ntgöres af en diftong, förblir den långa vo- 

 kalen eller diftongen i genitiv oförändrad; t. ex. kala, ß.sk, gen. kala', pu, 

 trcid, gen. pu', täi, hin, gen. täi'. Ur genitiv's i plur. ändelse bortkastas 

 t 1 två- och flerstafviga ord, af orsak, som i följande ^ närmare angifves. 

 Endast i enslafviga ord och i de tvåstafviga, hvilkas slam i nominativ är 

 förkortad enligt § 66, inträffar mellan föregående diftong och ändeisens t 

 den sammansmältning, som finnes beskrifven (i 46. 2. Dessa såväl som 

 andra förändringar af denna ändelse skola på sitt ställe anföras. > '.!■•".■ 



^ 71. Infinitiv's ändelse -la förkortas till -a, då den lägges till 

 tvåstafviga ordstamtnar med enkel bindevokal, t. ex. linlu, fogel, inf. sing. 



.:, i ., ,: 4 



