m 



Ehuru närvarande arbete i hufvudsaken faktiskt bestyrker denna Sjögrens me- 

 nmg, måste undertecknad, pä grund af den kännedom han varit i tillfälle att förvärfva 

 om den jämiska dialekt-gruppen, göra den rättelse i nämnde forskares omdöme om Wo- 

 tiskan, alt densamma är en jämisk dialekt med inblandade karelska ele- 

 menter. Finska språket sönderfaller nemi, oaktad t sill mlsträckta område från Hvita 

 hafvets stränder i norr till Riga-bugten i söder samt frän Onega och Bjelosero sjöarna 

 i öster till Bottniska viken och Östersjön i vester, blott i tvä hufvnddialekter, den Ka- 

 relska i norr och öster och den Jämiska i söder och vester. Den karelska hufvud- 

 dialektens gränser i öster och norr sammanfalla med språkets egna, i söder har den 

 vester om Ladoga inskjutit en mäktig kil in i del ßmiska området, i det Ingermanlands 

 nuvarande finska befolkning till det mesta är karelsk, och från detta land äter har denna 

 gren i starka kolonier fortplantat sig ända in i det egentliga ryska landel, i Novgorod- 

 ska och Tverska guvernementen. För dess gränser i vester kan man anse Kymmenc, 

 Päijäne och en Unie drager från denna insjös nordligaste strand mot nord-nordvest till 

 Bottniska viken. Det öfriga eller sydveslra delen af Finland tillfaller den jämiska huf- 

 vuddialekten, hvarlill vidare körer Wepsernas språk och områden vid Onega och Ojatj, 

 Woternas i Ingermanland och Esternas i Estland, Lijland och Pleskovska guvernemen- 

 tet af Ryssland. Ehuru nu skiljaktigheterna i dessa tvänne hufvuddialekter äro skarpt 

 utpräglade, har man Mttills föga fästat uppmärksamheten vid dem. Redan i lexikogra- 

 fiskt hänseende är olikheten dem emellan ganska stor och syskontycket mellan de jämi- 

 ska dialekterna, d. ä. Tavastländskan, Wepsiskan, Wotiskan och Estniskan, omisskän- 

 neligt. Härpå kunde otaliga exempel anföras, men dä här ej är rätta platsen för sä- 

 dana, inskränker jag mig till att blott omnämna elt par märkliga fakta frän detta om- 

 råde. Hvete heter i alla jämiska dialekter ni su, h vilket ord är denna saks genuina 

 finska namn, men hvilket för Kar elär ne, som stannade i norden och icke kände detta 

 sädesslag, förblef obekant; huru de sedermera antogo det uppenbarligen från de skandi- 

 naviska språken lånade ordet vehnä, hörer till hemligheterna i Finlands kulturhistoria. 

 Ordet t apan betyder i de flesta jämiska dialekter ursprungligen blott i allmänhet slå 

 och t apan riihtä (rihta, rigdj liar betydelsen af t r ös ka, /war emot Karelskan 

 har inskränkt ordets betydelse till den af s lä ihjäl och kallar slåendet vid en trösk- 



