4'i . /. A II i- Q y I s r 



80. kahelisà' c iimmêla 



A 



90. iihehsa' c iinimêu'i 



101. sara ühsi 



200. kahsi sntâ 



300. kühne satà 



2000. kahsi tuhatta 



5000. wîsi tu ha (ta 



kahehsâ'-c uiiimès 



ühehsä'-c ummès 



sata-esiineriê' 



kahsi-sàs 



kôlme-sâs 



kahs'-tuhattonias 



wîs'-tuhalloinas. 



Ordet toss'amatta i talen mellan 10 och 20 är inf. sins. af tossa- 

 mas (analogt med det finska toistas i de dialektvis förekommande: yksi- 

 loistas, den elfle, kaksitoistas, den to/jtn^ o. s. v.), och sålnnda hela t. ex. 

 11, 12 i A^ otiskan msprnngligen: iiiisi tos s amatta c ümmetä, kahsi tos- 

 s'amatta cummêti'l, ordagrannt: 1, 2 af del andra tiuta/et. Af talen un- 

 der 100 dekllneras utaf de n)ellan tiotalen belägna endast det mindre talet, 

 I. ex. iihele tos samatta, ät elfvn, kahs' c iimmét' ühehsältä, af tjii^onio, 

 kahelisà' c iimmét' nelläzä, / åttiofyra; hvaremot i de jemna tiotalen, 

 hundratalen och de mellan dessa liggande hvarje i sammansättningen in- 

 gående ord böjes, t. ex. wiessä c iimmenessä, ///• fenilin, kahela sala, hos 

 Ivdlinndra^ kolmela sala kuela c iinnnenelä kahehsamala, kos trehundra 

 sextioåtta. 



^ 90. Af grundtaien lörekonnna ännu älVea instruktiver, af hvilka 

 instruktiv siug. sfisom i Finskan är alldeles lika med genitiv, alltså: uhé', 

 kahé', kulmê', iiellä', o. s. v. och inslrukliv pliir. ändas pfi i' (i Finskan: 

 in), med de vanliga förändringarna af bindevokalen framför i, således: 

 ühsi', kahsî', kolinî', iielir o. s, v. Instruktiv sing, har i delta fall bety- 

 delse af geiiiensaut/K I; t. ex mö assusimma lélä mö kölme', vi gingo 

 lângsiued i-ctgen, tre td/saiiirna/'s, kahéko lö ropa' soilla? tflo ni pä tu- 



