ïi otink (il animal iL- . 47 



mer och mer i aftagande. Sådana sufflxerna för del närvarande anträfFas 

 i delta spräk, ;uo de: 



1) -al, min, hyilken, om ordstammens Bindevokal är e eller i, för- 

 kortas sålnnda, att i elideras och n (enligt § 60, 2) bortkastas samt denna 

 blndevokal förlänges; t. ex. min duk, mm hast lieta : (rältini, oposeni, 

 rättin, oposen) i'ätli, oposê. 



2) -si, din, vanligen förkorta dt till -s; t. ex. lintusi eller linlns, 

 din fogel. 



3) -sa (-sä), gemensam för 3:dje personen i singular och plural, 

 med betydelse af hans, sir/, derns. Det possessiva begreppet ultryckes 

 ömsom med denna suffix och med en, det Finska -h-n motsvarande, för- 

 längning af det ords ntljuds-vokal, hvartill snffixen hör. Om denna vokal 

 redan i sig sjelf ärlång, då kan endast suffixen -sa (-sä) komma i fråga. 

 Exempel: naisesa eller naise, sin hustru^ naiselesa eller naiselé, ät sin hu- 

 slrit^ naisettasa eller naisetta, utan sin hustru; lampâsa, sin eller deras 

 f(u% kal.'îsa, ef .sin. eller digras ßsh. Den nämnda vokal-förlängningen i 

 stället för 3:dje personens suffix undvikes dock så snart någon förvexling 

 med l:sta personens sammandragna suffix är att befara. 



4) för l:sta personen i plural finnes ingen egen suffix, utan nytt- 

 jas 1:sta personens i singular suffix äfven till betecknande af begreppet 

 vur; t. ex. (2:dra versen i 20 stycket af de här meddelade sångerna) 

 meri med'ê' owwezani, hnfvet dr pä vår gärd; mö lähetimmä nålset 

 eneni iessä molsase, vi skickade /instrurna i stället Jiir oss sjelfva till 

 godset. 



5) -no (nö), edi^r., t. ex. poikano, eder son, rätlinö, eder duh, 

 poigaleno, åt eder so//., rätizänö, i eder dut 



