fVotisk Grnmmalik. ' 49 



Allât. Eiiele 



Essiv. Eiieiiiï 



Transi. Enehsi 



Abess. Enetlii. 



Nästan i samma form och med samma användningssätt förekom- 

 mer detta ord i Estniskan. Dess tillvaro är lika sjelfständig och dess ur- 

 sprung lika svårförklarligt som hvarje aujiat primitivt ords. Alt härleda 

 det från sufflxen -sa (i Finskan dialektvis -nsa}, såsom Ahrens gör i sin 

 Grammatik der Ehstnischen Sprache § 118, är alldeles ovelenskapligi, ty 

 på ett sådant förfaringssätt skall man hafva svårt att finna exempel i de 

 finska språken. Tvertom kan det ännu uppvisas, att de flesta såväl böj- 

 nings- som aflednings-ändelser uppkommit ur verkliga ord, som ännu äro 

 förhanden, och sålunda är det äfven högst sannolikt, att den nämnda suf- 

 lixen har i W otiskan sitt ursprinig i ordet ene och i finskan i dess mot- 

 svarighet hän (han), Iivilken lorni för 3:dje personens suffix i det sist- 

 nämnde språket också är vida allmännare än -nsa (-nsä). Att pronomen 

 hän, /^«//, i Finskans veslliga dialekter har reflexiv betydelse, synes bland 

 annat af många ställen i den finska bibelöfversättningen. 



\\ 100. Indefinita: monikas, någo/i, mû, e/i ai/na/i, mokoma, en 

 sådan, nolepat, båda, sama, densarmne, defsanuiia, iihsi, detsamma-, 

 koikki, oll, kôikêlainê', allehanda, mJnélaine', mångahanda, joka, hvarje, 

 eb cencäi, Jngen, eb micäi, intet. 



Monikas, gen. mouikkâ', mokoma, gen. mokoma', sama, gen. sama', 

 kôikêlainê', gen. koikêlaisê', monêlainê', gen. monêlaisè', böjas regelbundet 



7 



