fVotisk Grammatik. Äl 



§ 102. Konjugationen i Wotiskan är tvåfalldig, jakande och ne- 

 L-tiinle, t. ex. wJtan, wotal, wotab, ja^, du, han tager, en wöta, et ivota, 

 eb wöta, jcg, du, han lager icke. 



§ 103. 1 läran otn det llnska verbets modi och lempora herrskar 

 ännu stor förvirring genom de många olika uppställningar och benämnin- 

 gar, olika författare deri infört. Vi vilja här begagna den ordning och de 

 benämningar, al hvilka Lönnrot betjenar sig i sitt arbete: Oni det Nurd- 

 Tschudiska xpråket (Helsingfors l8ô3). Wotiskans modi blifva sålunda 

 följande: praesentativ, praeteritiv, indehnitiv, konditional, imperativ, sub- 

 stantiv, adjektiv. Med undantag af den sistnämnda, som har två tider: 

 den oförllutna och den förllutna, hafva dessa modi blott en tid, neml. den 

 oförflutna. 



§ 104. Praesentativ har ingen ändelse, utan läggas här persons- 

 ändelserna omedelbart till stammen; t. ex. tulen, jag koiumer, wottaAvat, 

 de taga. 



§ 105. Prifleritiv's tillägg till stammen är -si, som i en del ver- 

 ber blir -i. Framför detta i undergår stammens utljuds-vokal de förän- 

 dringar, som förut blilvit uppgifna; t. ex. puhun, yV/g^ blåser, prœteritiv 

 puhusin, yr/g blaute, s;ni, jag Jär, praeteritiv sain, jag fick. 



§ 106. Indehnitiv lägger till stammen ändeisen -ne, hvilken de 

 enstafviga verberna, egendomligt nog, fördubbla, och h vars konsonant ef- 

 ter beslägtade konsonanter undergår förut uppgifna förändringar; t. ex. 

 wötan, jag tager, indehnitiv vrottanen, jag torde taga, wajellan, jag 

 byter, indef. w^ajeltanen, jag torde byta, sön, jag äter, indef. sonenen, 

 jag torde ala, tulen, jag kommer, (tuleneu, tulnen) tullen, jag torde 

 komma. 



