72 A. À H L QV l s T 



tulew, kuoriw eller antâw, tulêw, kuovîw. Deniia process îir afveii nek- 

 uingsordet underkastadt. Af det ursprungliga eb, hvilkel "W'oliskan ännu 

 beaaaiiar, har neml. Finskan allratörst fått e\v, sedermera ee eller ê. Men 

 lånat e öfvergar i några af delta språks dialekter till ei, i andra åter till 

 ie; t. ex. af wesi (slam: wete), i^atlen^ esi (slam: ete), det fram] Ur he- 

 lagna, heter iuessiv i de förra: weissä, eisså, i de sednare: Aviessä, iessä. 

 Ehuru det långa e 1 verbets 3:dje person endast undantagsvis ;'lr under- 

 kastadt denna diftongisering (ty endast högst sällan hörer man tulie, aldrig 

 deremot tulei), lyder deremot neknlngsordet under denna lag, och deraf 

 finnas båda formerna: ei och ie, den förra förekommande allmännast och 

 i skriftspråket, den sednare deremot i den Karelska dialekt, som talas i en 

 del af Olonetska guvernemenlet, der jag hört den pä vägen mellan stä- 

 derna Olonetz och Petrosavodsk. Huruvida äfven evr ännu anträffas i 

 någon dialekt (i likhet med de ofvannämnda antaw eller antâw o. s. v-), 

 kan jag ej säkert uppgifva, men förmodar att detta icke är fallet. 



///. Partihlarna. 

 § 121. Postpositioner. 



alla, under y bakom; ala, under tUl; älta, under ifrån; aletse, under 

 igenom. Alla dessa postpositioner konstrueras med genitiv. 



iezä, framför (hvila), iessä, fram ifrån (rörelse ifrån), etêse 1. etê, 

 framför (rörelse till). Konstrueras med genitiv. 



ilm;V, utan; med genitiv. 



kasa 1. kâ, med; likaledes med geniliv. 



kaulla, igenom; konstrueras äfvenledes med genitiv. 



läpi, igenom; med genitiv och elatlv. 



mö, långs med, står med infinitiv; mölii, förbi, med elativ. 



