84 ^- ^HLQVIST 



ändelse, må anföras: karwadnê', hårig, sôladiiê', naltig, s'olkadnê', af silke, 

 terähsine', af .stål, sûkkunoinê', af vadmal, siniue', blå, tasöne', jpinn, 

 wassöne', ny, ur stamorden: karwa, hår, sola, salt, solkka, silke, terîis, 

 stål, siikkuna, vadmal, sinl, blåfarg, tasa, jemn, Avassa (obr.), nyss. — 

 Hit liöra äfven diminutiv-adjekliverna på -kkoine', t. ex. wahäkköiné', 

 helt liten, ullukkdine', något galen, ur wah^'i, liten, ullu, galen, och ad- 

 jektiverna på -moine', såsom kaukomolné', afldgsen. 



2) -Une' (g. -lise'), öfverensstammer i betydelse på det närmaste 

 med föregående ändelse; t. ex. tuzgallînê', sorglig och sorgsen, totûUînê', 

 sannfärdig, trogen, otsallînê', som sitter i andan af bordet, lawwallînê', 

 som sitter ?rid bordet, ur stamorden: tuska, smarta, sorg, totns, sanning, 

 ötsa, anda, lauta, bord. Somliga ord med denna ändelse hafva öfvergått 

 till substantiver, t. ex. kdrwallînê', (som sitter vid örat, vid sidan) brud- 

 ledare, kùUîset, mânadsrening, ur orden: körvra, o/a, ku, månad. 



3) -ëa (g. -ëâ'), angifver en yttre egenskap, såsom i orden: lakëa, 

 slät, karmëa, skroflig, korkëa, hÖg, öikea, rät, ruskëa, brun, sökea, blind, 

 vralkëa, huit, o. s. v. Estniskan och W epsiskan gifva vid handen, att 

 denna ändelse egentligen heter -eda, och den är en af de ursprungligaste 

 adjektiviska ändelser, hvarför det numera är svårt att i språket återhnna 

 stamorden till alla med detsamma bildade adjektiver. 



4) -likko eller rättare -ikko (g, -iko') är en ändelse, som tillagd de 

 freqventativa verbernas stam gifver subjektet egenskapen af fallenhet för 

 den handling, som stamordet betecknar; t. ex. pettelikko, bedräglig, sditte- 

 likko, grälig, tappelikko, som slåss gerna, ur stamorden: pettelen, be- 

 draga, sdittelen, gräla, tappelen, slåss. Oäkta är bildningen mätta likko, 

 tufvig, ur ordet måtäs, tiifva. 



