88 ^- ^ HL Qri s T 



ändelseu -tse- till substantiv-stammen; t. ex. ilotsen, vara glad, lehitsen, 

 stå i blad, kuivitsen, blomma, editsen, blurnma (om vissa sädesarter), ur 

 stamorden: ilo, glädje, (obr.) leliti, blad, kukka, blomma, ede, blomma. 

 (i råg m. m.). 



5) lutrausitiva verber, uttryckande subjektets öfvergång till eller 

 antagande af den egenskap, stamordet betecknar, bildas ur adjektiver med 

 tillhjelp af ändeisen -ne-, hvilken framför t i de verbala böjuingsandel- 

 serna helt och hållet försvinner. Exempel: paranen, blifva buttre, till- 

 Jrinkna, musseuen, svartna, matilnen, ruttna, plmenen, mörkna, pehme- 

 nen, mjukna, in- stamorden: parepi, bättre, mussa, svart, mala, rutten, 

 pimëa, mörk, pehmëa, mjuk. 



6) Onomatopoetiska verber, betecknande ljud, bildas med tillhjelp 

 af ändeisen -se-; t. ex. jiirisen, dåna, elisen, klinga, mölisen, ränta, böli- 

 sen, böla kraj)isen o. kripisen, knastra, m. fl. Såsom stamord för dessa 

 kan man kanske anse de onomatopoetiska subslautiverna: jiirinä, dån, 

 elinä, klang, mölinä, ramande, bölinä, bölande, krapina o. kripina, kiLa- 

 strande. 



§ 134. //. IJr verber. 



1) Faktiva verber afledas ur alla slags verbstammar förmedelst än- 

 deisen -tta- (-ttä-). Exempel: jotan, låta dricka, sölän, mala, ujutan, 

 låta simma, uagratan, låta skratta, JÖranleda skratt, elätän, låta lefva, 

 lijnära, suretan, låta dö, imeläji, gifva di, uppôtan, låta sjunka 1. 

 drunkna, werelän, låta rulla, loholulan, låta graAÄÉ^yr/ar«*, rosetutan, låta 

 rostas, elisiilän, låta klinga, uv slamorden: jon, dricka, sön, äta, ujun, 

 simma, iiagran, skratta, el;'in, le/va, suren, dö, imen, suga, u])pôn, sjunka 1. 

 drunkna, vv^êren, rulla, rohotun, gräsbeväxas, rosetun, rostas, elisen, klinga. 



