IVolink Grammatik. 89 



2) 8;tsoiii ur iiominal-stainrnar så h/irledns iritraiisitiva verber /Ifveii 

 ur verbal-slainmar med tilllijelp af /indelsen -üu- (-(tu-). Exempel: sei- 

 sotuii, stiiriNii, ur seisou, .slå. Bildningar at" denna beskafFenhet Aro dock 

 högst sAllsynIa i Wotiskan och fiterfinnas förnämligast 1 sådana faktiva 

 verber, hvilka icke omedelbart till stammen lagt den faktiva /indelsen, 

 utan först erhållit ifrågavarande intransitiva ändelse och dertill foaat den 

 faktiva. Exempel på en sådan bildning äro: têliitan, lata göra, seisotu- 

 tan, lätn .stanna, ohsetutan, förorsaka kràkning, ur stamorden: tên, 

 göra, seison, stå, uhsennan, spy. 



3) Freqventatlva verber bildas^ med ändeisen -le-, förnämligast ur 

 faktiva verbstammar. Exempel : murettelen, smula ujta och / små smu- 

 lor, lagottelen, utbreda ofta, utbreda i tunna lager, sawwuttelen, berÖka 

 ojta och litet i sender, elättelen, smått lipiära, imettelen, werettelen 

 wiwiiltt-Ien, o. s. v. 



4) Ett slags augmentativa verber bildas på -o-, såsom : wizaon, 

 kasta ofta och ymnigt, lohgon, klyjua i större stycken, auwon, öppna 

 ofta och raskt, ur stamorden: wiskàn, kasta, Idhkan, klyfra, aukan, 

 öppna. 



5) Reflexiva verber bildas med tillhjelp af vokalen -u- (-Ü-), som 

 lågges till den primitiva verbstammen; t. ex. laskëun, slappa 1, sänka sig, 

 tungkëun, trånga sia, walkaun, spillas, antaun, gifva sig, ur stamorden: 

 lazgeu, slappa, tunggen, tränga, walgan, spilla, annan, gifva. 



6) Ett annat sått att bilda rellexiv konjugation består deri, alt det 

 primitiva verbets utljuds- vokal förlånges, hvilken förlängning gäller denna 

 vokal icke allenast i den nakna praesentatlv-stammen, utan älven i de öfriga 



12 



