Läkemedels anunndande wid Fallenkuren. 263 



Magendie, Valentin, Heule, Donders, Ludvig, Bidder, 

 Schmidt, Beizelius, Mulder, Mit scherl ic h, Liebig, Lehman, 

 Or fila, m. 11., h'ikemedleus kemiska verkan å de organiska Vilfuaderua 

 och secreterua är i flere fall satt utom allt tvifvel, återstår 1 detta hänse- 

 ende mycket för vetenskapen att utreda. Hvad som är kändt, är likväl 

 tillräckligt för antagande af läkemedlens kemiska verkan, såsom ett nöd- 

 vändigt vilkor för utvecklingen af deras verkningar â de organiska pro- 

 cesserna. 



Den vanligaste väg, genom hvilken läkemedel bibringas organismen, 

 är likväl Ventrikeln och tarmkanalen, hvarest de undergå månofaldi<ia för- 

 ändringar förr än de kunna ingA i blodet, eller träda i vexelverkan med 

 de animaliska vätskorna och väfnaderua. Alla läkemedel måste, för att 

 kunna verka, bibringas Ventrikeln antingen i upplöst tillstånd eller åtmin- 

 stone i sådan form, att de äro lösliga i muncavitetens eller ventrikelns 

 och den öfriga tarmkanalens vätskor, hvilket isynnerhet gäller om de fasta 

 ämnen, som ingå i de läkemedel, som användas. Indifferenta ämnen, så- 

 som vatten, fett och salter, kunna omedelbart, utan föregående förändring 

 absorberas, men de fasta änuien, som ingå i desamma, måste först upp- 

 lösas. Så snart de komma i beröring med ventrikelns slemhinna, kunna 

 en del fasta ämnen utöfva en omedelbar inverkan på de perileriska ut- 

 greningarne af n. vagus, som härigenom framkallar reflex- verkningar, ut- 

 gående från centraldelarne af det cerebrospinala nervsystemet, dels lösas 

 de i magsaften, hvarigenom de inga nya kemiska föreningar. Dessa upp- 

 tagas genom résorption redan i veutrikeln, dervid man kommit till dea 

 erfare.diet, att saltlösningar kunna omedelbait upptagas af capillarkärlen 

 och nerverna, då deremot andra ämnen, hvika imiehålla protoinföreninaar, 

 genom magsaftens lunytande transformeras till peptoner, hvilka absorberas 



