272 E. J. BONSDOHFF 



under en förskräckande gestalt genom yttre vanställande sârnader, livilka 

 vidare utbredde sig, intill dess den sjuke dukade under för förstöringen, 

 utan att läkare-konsten förmådde hvarken hätVa eller hämma sjukdomens 

 förstörande framfart. Dä i äldre tider spetelskan, genom de härjningar, 

 den anställde, mer eller mindre ofverensstännnande med dem, som voro 

 en följd af den Neapolitanska eller franska sjukdomens utveckling, utgjorde 

 menniskosläglels skräck, var del ganska naturligt all, dä spetelskan obser- 

 verades hafva aftagit 1 intensitet och blifvit mindre allmän, man skulle 

 falla pä den tanken, att den nya sjukdomens framträdande skulle stå i nå- 

 got orsakUgt sammanhang med den förut härjande spetelskan. I slutet af 15:de 

 och början af 16:de seklet ansågs derföre den syphililiska sjukdomen så- 

 som en afart eller hybrid-förm af den gamla spetelskan, hvarliU grundad 

 anledning förefuuies, då i hvardera sjukdomen det lymphatiska systemet 

 utgjorde sjukdomens säte, och de yttre förslöringarne af kroppens mjuka 

 delar äfvensom bensystemet, som utmärkte spetelskan, äfven utgjorde den 

 utmärkande karakteren af den sekundära eller conslitutionella syphililiska 

 sjukdomen. På ett ganska öfvertygande salt har derföre Doctor S i mo n, 

 i sin utmärkta athandling öfver syphilis, «) framställt densamma s.som 

 dotter af spetelskan, alstrad af de allmänt utbredda, smittande, leprösa, 

 genilal-sjukdomarne. Huruvida denna, såsom Simon nog betydelsefullt 

 förespår, åter kan blifva moder för spetelskan, skall framliden Utvisa. Den 

 iNorige inhemska Rades y ge, af hvilken jag varit i tillfälle alt se trenne 

 exemplar å lazaretett i Uddevalla år 1853, syntes mig uppenbarligen 

 vara en mellan-form af spetelskan och tertiär syphilis, mera liknande den 

 sednare. Att den syphililiska sjukdomen, sig sjelf lemnad, utmärker sig 



*) Handbuch der specicllen Pathologie und ri.erapic, redigiit von R u d, Vircl.ow 

 2 B. 1 AbllK-il. 



