346 



yj. yi N D EL I N 



K förvexlas med v, f och g, t. ex. piirtns klädesplagg, pluralis /i/l- 

 tnsnk, puktet bringa, puvti han bragte, rickta i-att, rievl(^fi lätl, inaksa 

 kostar, majset att kosta, kott>' eller giUte hvilkeii. 



Vid flexion förbytes kk till g\ œkkè aider, œg''è ålders, jœkkè år, 



jceg^è års. 



Tt förbytes lill et, kicita haiul, kiecPa hands, paallèt komma, 



poacVam jag kommer. 



S' förbytes till c' och z', samelas' en Lapplands inbyggare, plnr. 

 jiainelac'ak, samelaz'ai. Detta ombyte till c' sker då ordet eller slafvelsen 

 slutas med blöt eller lättflytande consonant. 



C och *' förvexlas stundom ined hvarandra, man säger c'œlbmè 

 öia och s'anime nålöga. 



Stafuing. 

 Lappskan stafvas som hnskan, så att sk och st åtskiljas: pœœs-ie 

 fräls, sis- knldns inre. Lappen kan lika litet som Finnen uttala Ivenne 

 consonanter i början af ett ord eller en stafvelse, utom i ord som ursprun- 

 geligen äro lappska, hvilket tillkännagifver alt några bokstäfver ännu sak- 

 nas i lappska alphabetet. Ljuden af //, ///', rj, som betecknas med fin- 

 ska eller svenska bokstäfver, borde hafva egna enkla tecken; men som äf- 

 ven dessa consonanter utmärka det 1 lappskan förekommande egna ljudet, 

 så har språket, om ock de finska bokstäfver begagnas, intet särdeles der- 

 vld förlorat. 



Sammatidraguwg. 

 Likasom i finskan förekommer äfven i lappskan stundom en för- 

 kortning genom slutvocalens bortfallande, lill ex. rokkadiissa bön, förkortadt 

 rnkkadus. 



