Anteckningar i lappsl-n språkets Graniniatik, 347 



tXccent. 



Accenten är likasom i finskan på hvarannan stafvelse. Ar ordet 

 treslafvigl, har det mången gång tvenne accenter, en på hvardera stafvel- 

 sen, likval är första stafvelsens accent starkare än sednare stafvelsens. 

 Vanligen är den starkaste lonvigten i flerstafviga ord på penultima. Lika 

 som man i finskan betecknar det langa ljudet, så borde äfven i lappskan 

 ske, hvilket dock uraktlåtits hittills. Man skrifver i finskan vanligen inaa 

 tuuli, kaataa, så bör man äfven skrifva i lappskan, taattù, vilja, raapàstèt 

 öppna, vaattùiii, i faror. 



A n m. Slafvelsen gje i norrsklappska skrifter uttalas af Utsjoki 

 lappen som dje. 



Or de It. 



Orden äro af tre slag, nomina, verba och partiklar. 



N ome?i. 



Nomen är af fyra slag: substantlvum, adjectivum, räkneord och 

 pronomen. 



Lappskan gör ingen skilnad emellan genus hos nomina. Skall kö- 

 net utmärkas, så sker det, Isytmerhet för lifegande väsenden, »enom tillägg 

 af skilda ord, såsom olnuii man, nissüii qvinna, eller sammansättes ordet 

 med ett annat, som utvisar könet. 



Dehliiia tio u. 



Deklination i lappskan sker genom tvenne numeri, singularis ocli 

 pluralis, hvardera med 8 kasus, nemligeu: noininativus^ genitivus, infini- 

 livus, dutivus, lacativus, Jnctivus, coinitatiaus och abeasiuus. 



Med kasus dativus uttryckes finska språkets illativus och allativus; 

 med locativus: inessivus, ndessivus, elativus och ablativiis; med factivus: 



45 



