Anteckningar i lappska språkets Grammatik. 4^j 



Acljectlva på /, g, t, m, r, taga ändelsen ot, såsom lossadet tungt, 

 af lusscit tung, J ut t e/è t snabbt, a( Jottè/ snabb, a/laget högt, af ai/og, ib- 

 melmœttomèt ogudakiigt af ibntelinœttdm, nuabrneret hjelplust, af nuab- 

 nier ofönnögenhet alt lijelpa sig. 



Adjectlva bisyllaba på as taga et till ändelsen, kuras hård, karraset; 

 men llerslafviga på as taga at till ändeisen, smiettaskas snilhilv, smiet^ 

 taskasat. 



Adjectiva på es förändra es till aset såsom hadnaset, vanhurska- 

 set. af hanes girig och vanhiir.skes rällfärdig. 



Adjectiva på os taga et till sig, liekkoset Ijudigt, af liekkos. 



Adjectiva på««' taga dels ändeisen c^et dels az'z'at till sig, erinomac^et^ 

 puokvœgalaz' z' at, af erinomas' besynnerlig och piwrkvœgalas' allsmäktig. 



Några adverbia äro lika med adjectivers dalivus singularis, ollasi^ 

 af olles fullkomlig. 



Af comparalivus och superlativus bildas adverbier sålunda, att till 

 den förra lägges ändelsen but, till den sednare at, puorebut, puoremusat 

 af buorrep bättre, puoremus bäst. 



Anm. Några substantiver taga andeisen bult, till sig och hafva då 

 en comparativ bemärkelse t. ex. favlle fjärd, mannat favllebuit fara längre 

 ut på fjärden. 



Konjunktioner. 



Utom vanliga konjunktioner nyttjas afven pronominalkasus såsom 

 sådana. De egentliga konjunktionerna äro antingen enkla eller samman- 

 satta. De enkla äro: y« och, maita också, ko som, när, tœlle då, fa/ eller, 

 jos om, muttb men, taddèt likväl, te ty, vai^ 1, œtte att; sammansatta: 



56 



