yfnalyser af Finska AJineialier. 515 



Vi liafva här således eu svit af silikatei, hvilkas genetiska samband 

 .'iiiiui mera faller i ögonen, om man hänför kiselsyran till samma qvantitet 

 al R; vi erlifilla då (med uteslutande af den sista mera afvikande och 

 mindre säkra formeln) 



il" SA R'= Si', (R'^ Si'") R'= Si", R" Si'^ R" Si'\ 

 Det aliinäiiua resultatet af föregående nnder.^ökning behöfver knappt 

 vidare framhållas. Del är klart, att man under benämningen pyrallolit 

 sammanfört llere väsendtligen olika lalkjordssilikater, hvilka såväl till sam- 

 n)ansättning som uppkomst närmast sluta sig till talk och specksten. Be- 

 träffande sättet för dessa silikaters uppkomst, så synes det vara ganska sä- 

 kert, att de äro förvandlingsprodukter af pyroxen och möjligtvis äfven 

 af amhbol. Såsom bevis för det antagande, att sistnämnda mineral äfven 

 kan blifva melamorfoseradt på det sätt, att pyrallolit uppkommer, kunde man 

 åberopa Kulla (35,)- Skräbböhic- Ilaapakylä- ochTakvedaholms-pyralloliternas 

 sammansättning, hvilken så när som på vattenhalten öfverensstämmer med 

 amfibolens. De ifrån Rulla analyserade profvens öfrlga utseende talar dock 

 iör omöjligheten af ett sådant antagande; och amfibolsammansättningen 

 R* Si' måste förklaras derigenom, att pyroxen R' Si" förlorat af sina basiska 

 beståndsdelar eller alt R' Si' blifvit R« Si'. Frugårds pyralloliten R' Si' -f- 2 II 

 är pyroxen R' Si^ som förlorat R' Si och up])tagit vatten; denpulverformiga 

 Kullapyralloliten har ett dylikt ursprung; ty R' SiM- H' = R' Si*— R' -[- H' 

 d. v. s. 2 eqv. pyroxen, som förlorat 3 eqv. bas och upptagit 2 eqv.] vatten. 

 Märkvärdigast af dessa förändringar är Slorgårdspyrallolitens, då 

 denna uppträder åtminstone i tvenne olika sammansättningsförhållanden och 

 i spjelkbara krystaller, hvilka ej låta hänföra sig under pyroxenformen. 



66 



