Analyser af FiiisLa Mineralier. 517 



apalit, men isynnerhet af grün aiigit, hvaraf en kryslall förekommer fast- 

 siuande på den största pyrallolilkrystalln. N;'ir mau ser delta lörhSlIande, 

 förekommer det alldeles otroligt, att ett sådant genetiskt samband skulle 

 ega rnm emellan augit och den krystalliserade pyralioliteii vid Storgård, 

 som så ovedersiigligt kan bevisas vara fallet emellan de öfriga pyralloli- 

 terna och andra pyroxenarter, företrädesvis malakolit. — Det kan slutligen 

 till'iggas, alt ehuru namnet pyrallolit icke mera såsom hittills kan begag- 

 nas för att utmårka elt besl;'lmdt mineralspecies, det likväl ganska ända- 

 målsenligt kan tjena till en gemensam benämning för åtskilliga genom 

 pyroxens förvandling uppkomna metamorfosprodukter; i stället att deri 

 vera detsamma från tivc) och alXo^iai, hvarigenom syftas på egenskapen 

 alt vid upphettning förändra färg, kunde man ställa dess elymologi i sam- 

 manhang med nvQo^evoa och ccXXofiai och sålunda antyda ett genetiskt 

 samband emellan ganska många ur pyroxen uppkomna förvandlingspro- 

 dukter. Det synes nämligen ganska sannolikt, att äfven andra talkjords- 

 sillikater än de hos oss förekommande pyralloliterna kumia föras under 

 denna kategori ; särdeles de, hos hvilka förhållandet emellan syran och 

 baserna ännu är detsamma som hos pyroxen och hvilka blott genom vat- 

 tenhalten och ofta äfven genom ett organiskt ämne skilja sig derifrån. 

 Hit höra i främsta rummet: Pihrosmin 2 Mg^ Si^ -f 3 H, som äfven svart- 

 nar vid upphettning, den dermed beslägtade P/X-/-o/y///z (Mg' Fe^) Öi'^ + 2 H 

 och Afrodil 4 Mg'Sr + 9H; vidare NeulU R^ Si' -f Fl eller R* Si' + aq 

 méd något varierande sammansättning och med en större lerjordshalt. Äfven- 

 Monradk 4 R' Si" 4 3 H torde, oaktadt sin större sp v och hårdhet, höra 

 hit på grund deraf, alt den mörknar vid upphettning 



