570 E. Lö A' \ fl o T 



akademiska clisputadoner de gente anliqua Troll skrilvit med onilallaude 

 lärdom och stor skarpsinnigliet. Mau har Irolt, all de finska ////.s/sagorna 

 vore ej annat än en genklang af de skandinaviska, ulltr Ivärlum, till hvil- 

 ken förmodan afven namnlikheten emellan Tlijasse, T/iuase och Iliiai, 

 likasom emellan Jote och det finska Jimtaa, g\Wii n?igon större eller mindre 

 anledning. Juntas förekommer nämligen i de finska rnnorna ofta i allde- 

 les samma bemärkelse med Hiiai och behöfver ej obetingadl anses hafva 

 inkommit först med kristna läran. 



Den nyssnämnda förmodan lemnar jag i sitt värde och vill nu en- 

 dast lästa uppmärksamheten derpå, att benämningen ä/Va/, n tan allt afseende 

 på dess möjliga slägtskap med thjasse, thusse m. m. äfven eljest ej siar 

 så enstaka i den finska traditionen, som man hittills nian imdanlag ansett 

 den vara. Bland de senaste, som vidrört detta änme, är Castrén I sina 

 år 1853 utkomna Jöreläsningar i Finsk mytologi. 'I lappska mytolo- 

 gin, säger han s. 113, förekommer Hiisl under formen Hita, men begag- 

 nas enligt Lindahl och O hr i ing blott som en svordom". Redan den 

 omständigheten, att ordet hila eller efter min anteckning nutna hiiclii (fin- 

 ska mené hiitcau^, gå för fan i våld, i lappskan brnkas endast i svordo- 

 mar, antyder tillräckligt, att det i senare tider blifvit inföi-dt påtagligen ge- 

 nom lån hån finskan, hvilket ytterligare bestyrkes af dess inskränkta bruk 

 äfven i svordoin»fall, då Leem för den norrsklappska dialekten ej ens upp- 

 tagit hela ordet. Deremot förekommer i lappska mytologin allmänt ordet 

 seida eller seita, hvarom Castrén i sina redan nämnda föreläsningar s. 

 207 nämner, att det "förekommer hvarken i Finskan, eller andra besläa- 

 lade språk, men igenfinnes deremot i Fornnordiskan och de germaniska 

 språken under den föga afvikande formen Seidh eller Seulhr, som beteck- 

 nar ett eget slag af trolldom (J. Grimm., Deutsche Mythologie, s. 988)" 



