574 E. L ö K N II O T 



veri, blod vere v;1ira 



viisi, fem viite vitta 



yksi, en yhte okta 1 ofla 



ääiii, röst äaue jedna. 



I fulUiOinlig analogi med ofvanstående skulle således det finska hiisi 

 (Jiiite) motsvaras af hiita (^hiittti, hiida) i lappskan, såsom ordet verkligen 

 i svensklappskan heter efter livad förut nämnts. Det nämndes då tillika, att 

 detsamma under denna form, efter all samioUkhel, först i senare tider blif- 

 vll öfverlördl från iinskan, ocii man käinier, att sådana i senare tider an- 

 tagna lånord icke undergå samma förändringar, som de hvilka språken i 

 en tidigare period tillegnat sig. Under en sådan tidigare perlod kimde 

 samma ord, som i finskan begynner med konsonanten /?, i lnp])skan gan- 

 ska lätt få s till begynnelse-lvoiisonant, såsom äfven föregående ordförteck- 

 ning vidhandengifver, der man finner finskans hirri motsvaras af lapp- 

 skans sarua. På samma sätt motsvaras finska orden hacniiottan skymta, 

 hactpa asp, haara gren, Jiactrcike grenighet, liaJkeati sprickei', heinä hö, 

 gräs, hiertyy nedsmutsa, liljan hvässer, slipar, liions hår, hoipp la vacklar, 

 huijiiu hänglar, raglar, huojiiu sviglar, huokaa suckar, hyuägoå, han han, 

 lie de, af lappska sali/iinf, snppe, suorre, suoi-gge, sal^idam, auoinne, 

 suartto, sajam, sovs, suoihbo, surja, sogjct, s'uokka, s'iega, son, sii. Och 

 icke endast i början, äfven inuti orden förvexlas sålunda // och ä sins- 

 emellan såsom redan 1 föregående ordförteckningen af lehti och /ohi på 

 lappska lasta, luossa, kunde ses. Tillochmed i samma språk träffar man 

 några ord, hvllka kunna begynna såväl med // som s, så de finska orden 

 liaknra el. sakara spels; haara, saura gren; halava, salava, pilträd; 

 hiestain, siesfain, svart vinbärsbuske; hi/poa, silpca, skära; hiuautfaa, 

 siuauttaa, hastigt vidröra, slå; lioikla, soikka (= soukka), smal; huippu, 



